КУМБА
Това е домът ми - великата пустиня Кару.
Не, това не съм аз. Дори не съм роден още.
Виждате ли онова? Чак ей там?
Това е ограда. По средата на нищото.
Оцеляването по тези места не е лесно. Трябва да си здрав и гъвкав.
Да се приспособяваш или да умреш. Затова построихме това заграждение.
Държи нас вътре, а тях вън.
С "тях" имам предвид всички, които не са "нас".
Тук е единствената вода наоколо. И цялата е наша.
Да, само за зебрите. Докато моята поява не промени всичко.
Държа я!
Ще я хвана! - Найджъл!
Не я хванах. - Ще му извади очите, а пак я изпусна.
Защита, защита... - Добра работа, приятел.
Време е.
Започва се! Започва се! Къде е Секо?! Къде е Секо?!
Ето го... Стреляй.
Гооол!
И той бележи. - Хлапето има страхотен удар!
Този Тимба е такъв жребец... - Брат ми е просто един глупав,
едър спортист. - Знам.
В моето бъдещето няма ли жребци? - Къде е Секо?! Секо?!
Чакай... ето го правилният човек. И идва точно сега.
Ей, Найджъл, Зуки мисли, че си секси.
Ами, аз... аз бързам. Започва се!
Секо! Секо!
Лунгиса...
Готова е. Готова е да...
Секо! Бързо! Време е!
Това е момчето ми... Това е синът ми.
Сладурче е.
Нещо не е наред. - Какво? Няма ивици.
Какво е това? Няма ивици? - Защо е различен?
Как е възможно? - И сега какво?
Не ги слушай.
Лунгиса, добре ли си?
Татко, какво става?
Той изглежда странно. Харесвам го.
Как се нарича полузебра?
Зеб. - Зеб?
Схванах го. - Казва се Зеб? Наистина ли?
Ти не си полузебра. Казваш се Кумба.
Синът ни Кумба. - Хубаво е.
Той няма ивици? - Не, няма си.
Какво ли означава това? - Лош знак е.
Без ивици, няма дъжд.
Май се измори? - Даже не съм се изпотил.
Томби, мислех, че си по-бърза от всички момчета?
Просто съм по-умна.
Да! Победен от момиче.
Добре, почивка за водопой.
Стига, Томби. Стига вече. - О, да.
Какво има, шампионе? Исках да кажа, загубеняко?
Защо те е грижа какво мислят? - Не ме е грижа.
Аз никога не бих дружала с тях. - Така ли?
Предпочитам да съм там. Хайде, Кумба. Така лесно ли се даваш?
Просто ти давам преднина.
Независимо дали е заради Кумба или не, ако скоро не завали,
ще трябва да си тръгнем. Да си опитаме късмета другаде.
Добре, момчета, да се поупражняваме. Аз не, вие продължавайте.
Сега нещата са различни. - Аз ще ви гледам.
Не настъпвайте на линията. - Някои са даже прекалено различни.
Мкулу, докато чакаме дъжда, може би трябва да разпределим водата.
Да, много смешно. - Добра идея, Секо.
Докато не се върне водата, ще пием само по веднъж дневно.
Готови ли сте всички? - Тимба, Тимба, с бързи копита,
толкова си готин, покажи ни какво можеш!
Страхотен удар с нос, шампионе. - Не е зле.
Кумба! Кой съм аз? Познахте ли? Нямам си ивици.
Мускулите са му изпреварили мозъка.
Не е за вярване, че ни е роднина. - Дали ще ми пораснат ивици?
Много смешно. Трябва да го запомня.
На това му се вика ритник. - Не можа да се сдържиш, а?
Не се меси, сестричке. Стани мажоретка като другите момичета.
Някой ден ще се почувства добре в кожата си.
Няма вечно да сме тук, за да го пазим.
"Тимба, Тимба, толкова си готин..." Или пък не!
Може и да съм полузебра, но поне не съм кретен.
Ей!
Отлитай!
Това някаква карта ли е?
Какво е това?
Кумба?
Добре ли си, Кумба? Съжалявам за станалото.
Не знам... И да не ми е лесно да го призная, аз причиних сушата?
Това е глупаво. Как може една зебра да е виновна
за изчезването на цялата вода? - Полузебра.
Недей да мислиш така. Смятах, че си различен от тях.
Опитваш се да ме ободриш ли? - Не, Кумба. Опитвах се да...
Недей! Остави ме на мира. Няма ли какво по-интересно да правиш?
Мислиш, че си единственият, на който му е трудно да се впише ли?
Чакай! - Никога не биха ни пуснали вътре.
Може само да попитаме. - Ехо?
Можеш ли да ни помогнеш? - Само да не ме помолите за дъжд.
На водачката ни й е нужна вода. - Моля те, слаба е.
Даже не знам дали ми е позволено да говоря с аутсайдери...
Аутсайдери? Някога живеехме заедно със зебрите.
Невъзможно. Живеели сме заедно?
Тук, навън. - Може да вземете малко от моя дял.
Като казах "може", имах предвид само нея.
Добре де, и вие можете. - Много си мил.
Това е... - Светът навън е голям.
Извинете.
Натрапниц...
Натрапници, натрапници! Къде е Мкулу?!
Къде е Мкулу?! Къде е Мкулу?!
Как влязохте?
Трябва им помощ. Мислех, че няма проблем.
Ти си ги пуснал. Естествено! - Поучавай собствения си син, Табо.
Защо сте тук вътре? - Тя трябва да пие.
Тази вода е на зебрите! - Земята принадлежи на всички ни.
Хайде. Толкова отдавна са тук, че са го забравили.
Аз не помня даже закуската.
Това е Панго! На Оградата е! На оградата е!
Панго е на Оградата! - Затвори Оградата!
Опитва се да влезе! - Трябват ни още клони!
Хайде, трябва да затворим пролуката!
Мисля, че го чувам как диша. Не, това си била ти.
Не можеш вечно да ги криеш от мен, Мкулу.
О, не!
Надушвам страха ви. Почти го вкусвам. - Какво каза? Не го чух.
Ако скоро не завали, ще трябва да ги пуснеш навън.
Ако някой първо не го пусне. - Страх ме е.
Тук сме в безопасност.
Наистина ли? В безопасност ли сме? Просто искам да съм сигурен?
Кумба, изложи стадото на опасност.
Следващата седмица, делът ти вода се намалява на половина.
Половин дял, за половин зебра.
Татко, трябваше й помощ! Болна е. - Кумба!
Като мама! - Достатъчно.
Кумба.
За теб е, мамо.
Ти растеш.
Трябват ти сили. Ти го изяш. - Точно като баща си си.
Изобщо не съм като него. Не съм като никого от вас.
Знаеш ли защо те нарекох Кумба?
Кумба означава "кожа". - Кожа?
Казват, че първите зебри по света имали еднакви кожи.
Без никакви ивици. - Без ивици?
Един ден, смела, млада зебра поела на път през необятната Кару.
Далече в дебрите на огромна планина, намерила голямо езеро.
Магическо езеро.
Заплувала в него, а когато излязла, кожата й била на ивици.
Другите зебри се възхитили на красивата й кожа,
а тя била горда, че е така различна.
Но всички поискали да са като нея,
и една по една, преплували езерото.
Когато излезли и те били с ивици.
Значи мога да си получа ивиците? - Не, Кумба.
И ще завали! Къде е езерото? - Не виждаш ли?
Мисля, че знам! Благодаря ти, мамо! - Всичките станали еднакви.
Това прилича малко на мен, а...
а тези май са три върха, които водят до... езеро!
Наистина е карта! До магическото езеро!
Мамо...
Татко... - Лунгиса.
Мамо, съжалявам.
Вода!
Ама, здравей!
Извинявай. Как си днес?
Чувстваш се различно, изоставен, трудно ти е да се впишеш?
Прав ли съм? Затова съм тук. - Аз просто...
Да помогна. Казвам се Скалк. - Все пак, благодаря... Скалк.
Но не би разбрал. - Искаш още ивици.
Но мислиш, че е невъзможно да си намериш.
Прав ли съм, нали? Разбира се, че съм. - Грешиш. Ще си получа ивиците
от магическото езеро. - Магическо езеро ли?
Разбира се, магическото езеро. - Именно.
Само трябва да разбера в коя посока е. - Спри! Спри! Спри!
Имам решение за всичките ти проблеми.
Стопроцентово естествената магическа формула на Скалк.
Гарантирано ще извади ивиците у теб. - Наистина ли?
Не, не, спри. Знам какво си мислиш. Как ли е възможно?
Но ти казвам, че работи на всичко. Даже на тоя камък.
Ето ти показно. Но, ако искаш да прекосиш цялата пустиня Кару...
решението си е твое. - Ами...
Може би, ако ми покажеш как работи... - Последвай ме.
Кумба толкова съжалявам за... Кумба?
И ще ми дадеш от магическите неща? - Разбира се.
Обикновено се намират трудно. Но в условията на криза,
всичките магически дивотии могат да са твои на шокиращо ниски цени.
Малко вода за мен и приятелите ми... - Но...
Аз нямам никаква вода. - При стадото ти има вода.
Предостатъчно, даже да я споделите. Видях го с очите си.
Не боли да попиташ. - Напротив, довери ми се.
Сега съм последната зебра, която биха искали да видят.
Скалк? Скалк?
Насам. Трябва да си спечелиш ивиците.
Добър вечер, мадам. Какво щастие да срещнем дама в тази приятна вечер.
И си имате чудесна четка за прах. - Аз не съм чистачка. Аз съм художник.
Не помня кога последно видях зебра вън от оградата.
Чу ли го какво каза за перата ми? Повали го, Мамо Ви.
Явно съм се объркал. - Майка ти знае ли, че си навън сам?
Майка ми... умря.
Неловко. - Аз съм му настойник.
Скалк ще ми помогне да получа ивици с една природна формула.
Да бе... - Знам какво си мислите.
Как е възможно да... - Малко помощ за сделката, Скалк?
Може да я сключим на вечеря. - Той не е за ядене, ще осигури вода.
Да го изядем. - Той е билетът за водата на зебрите.
Стойте зад мен. И ти, дребосъче. Изглежда ще има бой с кучета.
Той ще те изяде. Съжалявам, хлапе, не беше планирано.
Да си спасяваме кожите! - За някои от нас е твърде късно.
Брадли! - Ще си получа ивиците! Само трябва
да преплувам магическото езеро. - Магическо?
Бих се зарадвал и на обикновено езеро. А ти, Мамо Ви?
Къде е това магическо езеро? - Май, където каза богомолката.
Тя е говорила с теб? - Нарисува ми карта.
И аз видях богомолката веднъж. Не пестеше комплименти за перата ми.
Може и да не беше богомолка, а нещо друго.
Добре де... обикновено насекомо.
Но важното е, че хареса перата.
Хапете краката! Ахилесовата й пета. А и са четири!
Достатъчно! На Мама Ви й омръзна.
Върни се обратно, Мамо Ви. Няма да стигне далеч.
Знам какво мислиш. Споменах ли за магическата формула,
която ще помогне на слабите ти колене?
Глупаци! Стойте далеч от Мама Ви.
Миризливи диви кучета. До скоро.
Благодаря, ако не беше ти, щях да съм мъртъв.
Изгубените каузи са хоби на Мама Ви. Безпомощни каузи, загубеняци...
Щрауси... И така, Кумба, казваш,
че можеш да ни намериш вода? - Да. И ще е хубаво да имам компания.
Защо просто не ни кажеш къде е? Според мен, с двама е компания,
а с трима... Не, чакайте. С двама и половина е цяла тълпа!
Брадли? Затвори си човката.
Мислиш, че в това езеро има вода? - С езерата обикновено е така.
И вярваш, че това езеро е магическо? - Богомолката е древно създание.
Познава тайните на Кару. - И?
И трябва да е избрала това дете с причина.
Явно това не е прегръдка за сбогом? - С нас ли си, или не, Брадли?
Винаги ще те следвам, Мамо Ви. - Чудесно. Иди да прикриеш следите ни.
Нека изглежда сякаш никога не сме били тук.
Кумба?
Не, Зуки... Зуки, не... слез от мен.
Кумба! Кумба!
Томби?
Отишъл си е. Оттук.
Аз ще ида да го намеря. - О, не!
Не може да стигнал далеч, нали? - Спри.
Имаме нужда от смели зебри като теб, Томби.
Затова ти трябва да останеш тук.
Разбрахме ли се? - Добре.
Знаете ли, момчета... Не знам...
Понякога ми се струва, че не виждате голямата картина.
Сигурно. Но ти я виждаш, а?
Скоро да си бил в храсталака? - Много смешно.
Може ли да си глозгам кокалите на спокойствие?
Как реши, че може да поискаш откуп за зебрата?
Беше спонтанно. Малко хитрост, много от нас, казва се отборна работа.
Да. Ние сме отбора, ти вършиш работата.
Къде отиде чувството за глутница? Момчета?
Какво има, Скалк? Глутницата да не те е изоставила?
Само пийвах глътка вода.
Даже не е вода, то си е кал. И е твоя. Не ме яж, моля те.
Дай ми една добра причина. Хайде, дай най-доброто от себе си.
Ти си изтънчен чревоугодник. Гледаш какво ядеш, нали?
Какво ще кажеш за безплатна, органична порция свежо месо?
Свежо като горещо и още дишащо ли? - Като крехко младо зеброво месо.
Не че изглежда точно като зебра. Раирана е наполовина, но е зебра.
Раирана наполовина? Най-после. Както е било предсказано.
Е, аз ще се изнасям оттук.
Знаех си, че в него има нещо различно.
Но пък половин зебра е по-добре от нищо, нали?
По-добре от нищо ли? Вие мършояди, сте толкова ниско
в хранителната верига, че дори не осъзнавате мощта й.
Аз считам чашата за пълна наполовина. - Къде е?
Дружи със стадо гнута и ято щрауси. - Покажи ми.
Прекосяването на Кару е трудна работа. - Значи си забелязала?
И това, че не се намира и капка вода не помага особено.
Без да забравяме и дебнещия Панго. - Не го плаши така, Брадли.
Добре съм. - Знаеш ли, че яде плячката си жива?
Храни се със страха й. Оттам добива силите си.
Свръхестествените си сили. - Достатъчно, Брадли!
Денят беше дълъг. Да спрем тук.
Ах, животът на скитащ се артист...
Нямаш ли си дом? - Е, сега го направи.
Фермата беше мой дом. Но животът може да е суров.
Аз изключителен в творбите, но от никого разбран,
Бях преследван, заклеймяван, понякога демонизиран.
О, живот.
Но ще оцелея, макар цял живот да съм - Какъв срам, горкият Брадли.
унижаван, дещраусиран, травмиран. - Това даже не е истинска дума.
Няколко пъти съм бил и хоспитализиран.
От доктори преглеждан. - Преглеждан!
Май разбирам. - Може да ми се подигравате,
но след всичко казано бях дещраусиран. - Сериозно, Брадли.
Така, смейте ми се, смейте се на мойте рими,
но след всичко казано, накрая пак бях дещраусиран.
Някои птици просто не бива да се държат в клетки, нали Брадли?
Може би някои птици не бива да се пускат на свобода.
Ами ти, Мамо Ви, откъде си?
Няма такова значение откъде е Мама Ви.
Мамо Ви, не гледай назад. Да обърнем поглед, напред, а?
Понякога е най-добре миналото да си остане забравено.
Време е за сън. Лека нощ, Брадли. - Лека нощ, Мамо Ви.
Лека нощ, Кумба. - Лека нощ.
Може би утре ще си намерим вода. На безопасно място.
Куче, куче, куче. Надушвам единствено...
Куче...
Ще оправя нещата с природни билки. Ще ти донеса малко.
Убива гадните миризми. Става за кучета, котки и... кучета!
А за мъртви кучета? - Опитвам се да го избегна.
Може да са настъпили кучешки времена, но аз няма да се храня като куче.
Вонята им е убийствена.
Не!
Кумба!
В Кару всичко ми изглежда еднакво.
Вече не минахме ли покрай този храст? - Това беше на картата, нали?
Да. Сигурен съм, че сме на прав път. - По-добре да си сигурен.
Защото перата ми се топят от тази жега.
Стига вече с вчесването! - Значи не искаш малко от това?
Още съм сит от закуска.
На Томби щеше да й хареса тук.
Здравейте, здравейте. - Брадли, аз не бих.
Казах ти.
Онези върхове бяха на картата! Хайде, Брадли. Да вървим.
Права бях, нали?
Тук някъде я видях. Имаше три върха... мисля.
За какво е всичко това? - Не ни губи времето, Томби.
Там! - Къде? Там? Объркан съм.
Намери картата. - Извинете.
Сигурна ли си, че това е карта, Томби? - Да. И Кумба се е запътил натам.
Какво е това? Чуйте шумоленето. Панго! Пак е при оградата.
Кой е при оградата? - Тимба, помогни! Бързо, Секо е.
Излизал е навън? Какво си е мислел?
Аз... последвах следите на Кумба в едно сухо речно корито.
Само следите на Панго излизаха оттам.
Значи... нищо не е останало от него? - С Панго винаги е така.
Значи Кумба е мъртъв? - Може да е жив и...
и да следва картата.
Можем само да се надяваме, че приятелят ти... синът ти...
не е умрял напразно. - Мкулу...
Секо, чакай. Значи просто ще се предадеш?
Това е тъжен ден. Много тъжен. Но Мкулу е прав. Сега ще завали.
Татко, как може да говориш така? - Всички го мислят, аз само го казах.
Нали? - Да, татко.
Бягайте! Бягайте!
Обиколи! Да заобиколим!
Трябва да минем през оградата. - Ами перата ми?
Път на щраусите!
Минавай, Брадли.
Пази се!
Защо спираме? - Какво има, капитане?
Преминава зебра. - Не обичам да спираме.
Закъде бързате? За миграция е раничко. - Това е емиграция.
Това означава, госпожо, че се махаме. - Мислех, че това е Куъс?
Не. Онова е Куъс. - Не съм Куъс, аз съм Фрики.
Аз съм Куъс. - А аз съм заклещен.
Ще помогнете ли да минем през оградата?
Това е повече от тон за повдигане, капитане.
Напъни се, Брадли. - Има само един начин.
Приятели, подредете се! - Ръгби ли ще играем?
Ти също. Върви зад... Фрики. - Аз ли?
Аз не съм Фрики. - Аз съм Фрики!
Може ли да продължим с емигрирането? - А защо си тръгвате?
Няма вода. Ще търсим зелено пасище. - Аз съм Фрики!
Ти! Поеми лявата страна!
Горкият Саки. Вчера изгуби брат си заради Панго.
Не мен. Той хвана Пърси. - Аз съм Пърси! Ето тук съм!
Но това е Пърси. - Той е мъртъв, човече.
Не, жив съм! - Просто се стройте! Наведете се.
Съберете се.
Не чак толкова, Саки. Бутайте!
Усещате ли мощта? Пърси, ти си жив!
Обичам добрите игри. Фрики? - Аз съм Фр... Фрики.
Това съм аз. Аз съм Фрики. - Сбогом.
Сбогом! Всичко хубаво. Пазете се.
Пърси, ти си бил жив? - О, да! И аз също.
Остави вода и за останалите.
Напълни ми гривата с кал. - Изкалял си гривата на момичето ми?
И ти ли искаш? Мога да го уредя.
Биете ли се? Бой! Бой! - Пази се!
Пази се! Аз само гледам. - Престанете.
Къде е Мкулу? - Какво става?
Няма достатъчно вода за всички. - Какво? Свършила ли е?
Аз ще се погрижа, Мкулу. Сега аз съм начело.
Някой трябва да поеме контрол. - Какво е има?
Вече не си толкова корав, a? - Зуки, ще смачкаш Найджъл.
Татко, водата е свършила. Ивиците на Кумба нямат връзка с дъжда.
Трябва да се махнем. - Да се махнем! Така ще умрем!
Щом Понго е опитал зеброво месо, мислите ли, че ще спре?
Оставаме. Оставаме.
Не, не, не! Без хапане! Само бутане.
Виждам магическото езеро. Алилуя!
Признавам ти го, Кумба. Ти си единствен по рода си.
Това е то, Кумба. Усещам магията.
Усещам магия.
Е, какво чакаш?
Прекрасно. Дните на скитане свършиха. - Кого гледат всички?
Кои са те?
Добре дошли в резервата за животни на Ин.
Ние сме най-разнообразните видове в Южна Африка.
Намерили подслон в това изкуствено... естествено място за водопой.
Тук тревогите за Панго остават зад гърба ви,
тук може да се докоснете до автентична африканска обстановка.
Насладете се на чудото, което сте вие. - Нямам нищо против.
Нали знаете, че това е питейна вода?
Яко. Изглежда различно. - Какво е това, тате?
Толкова е афро-дзен! - Избеляли са му ивиците.
От слънцето или естествена вариация. - Някакъв проблем ли имаш?
Няма проблем, г-жице. Тук всички сме застрашени видове.
Наоколо едва ли има от като теб. - Ще те харесат.
Така е. Да си уникален си има цена. Всеки иска част от теб, нали, друже?
Представлението е точно в пет часа. Така че, ако искате храна,
бъдете точни, играйте пред камерите и се постарайте.
Благодаря, но ние трябва да продължим. Само минавахме.
Наистина ли? - Да, да... Точно там.
Това се казва спа. Да...
Само да можеха птиците от фермата да ме видят сега.
Изоставил щраусовата ферма, година след година...
докато те се радваха на абатоара. - Брадли, това значи "кладница".
Звучи френско, значи е нещо луксозно. - Хайде, Брадли, трябва да тръгваме.
Ей, тъкмо се подготвях за слава.
Мамо Ви. - При тази вода е безопасно, дребосъче.
Но не е магическото езеро. - Че какво друго е нужно на зебра?
Трябва да продължим към трите върха.
Натам? Или натам?
Или натам? Натам? Или натам? Или натам?
А може би натам?
Няма да се предам. Знам, че е там. - Знаех си, приятелят ни е оцеляващ.
Ей, това е пътят към... - Да?
Не, чакай! - По местата, всички! Ставайте!
Изправи се, синко. - Врата ме боли. Пишка ми се.
Сега ли? - Не, вече не.
Чакай! - Става страшно, друже. Бягай.
Какво искаше да ми кажеш? Ти разпозна картата! Накъде да тръгна?
Юху! Насам!
Изберете мен, изберете мен. - Брадли!
Брадли, добре ли си? - По-красив съм от паун.
Бягай! Изчезвай докато можеш! - Бягай, Кумба!
Мамо Ви! - Бягай! Зад теб са!
Мама те държи.
Хайде, Кумба.
Давай, Кумба!
Кумба!
Мамо Ви! - Кумба!
Кумба!
Моля ви! Моля ви, не го отвеждайте!
Само тези момчета ми останаха.
Тук прекрачихте границата!
Този приятел ще ви скок-подскочи на гърбовете.
Цункайте ми морковите!
Оставате задълго
Само един знае пътя, там на скалите.
Потърси Черния орел. Ако смееш.
Тук обичайно нещата не са така диви. - Ще останеш ли още?
Да, остани! - Нито минута. Да се махаме оттук.
Ще наложим правило: "Снимайте зебри, не ги ловете!"
Не разбирам баща ми.
Дори с Панго, навън пак имаме по-добър шанс.
И аз не знам защо останах. Тук вече нямам нищо.
И на мен ми липсва.
Ако бях наполовина смела като Кумба, просто щях да си тръгна.
Права си, Томби. Твърде дълго се крих зад тази ограда.
Вскички се крихме.
Да.
Снощи сънувах най-странния сън.
Навсякъде имаше фотоапарати, а аз бях звездата на шоуто.
При прекрасно място за водопой.
А после вие двамата ме хванахте и ме довлякохте чак тук.
Мамо Ви, да не би да се махнахме от мястото, което търсихме...
цяла вечност! - Като е в безсъзнание е по-мил.
Чух те! Или съм сънувал? А какво е сън? Какво е реалност?
Животът не е ли просто сцена? - Брадли, ела на себе си!
Достатъчно, момчета! Не гледайте назад, а само напред, ясно?
Ние даже не знаем накъде е "напред". Какво изобщо е "напред"?
Някой знае ли къде отиваме? Аз не. - Черния орел знае.
А ние знаем това, понеже... - Заради птичия поглед.
Подигравате ми се, защото не мога да летя.
Хайде да гласуваме. Който е "за" да оставим козия път...
Брадли, гледай къде вървиш!
Вие двамата останете тук. Аз ще видя как е напред.
Чудесно... Виж отгоре гледката, бездната, в която ще пропаднеш.
За теб всичко ли трябва да е драма? - Аз цял живот се нося на крилете й.
Брадли, внимавай! - Не се тревожи, ще се върнем за теб.
Кълна се, ако умрете, ще ви убия и двамата.
Внимавай, Кумба! А ти, Брадли, просто си дръж устата затворена!
Съжалявам, Мамо Ви, не те чуваме!
Кой си позволява да минава през Скалите на смъртта?
Скалите на смъртта! Скалите на смъртта!
Боже, ще предизвикате гнева на Крилете на обречените.
Крилете на обречените! Крилете на обречените!
Ние идваме само да видим Черния орел.
Крилете на обречените! Крилете на обречените!
Никой не "вижда" Крилете на обречените.
Крилете на обречените! Крилете на обречените!
Значи никой не може и да погледне Черния орел?
Не изричай името му! - Крилете на обречените!
Заекът не спомена за тази част.
Добре, добре, разбрахме. Вече няма да казваме името му.
Не, Кумба. Бийтът е страхотен.
Ти дръзна да оскверниш гонга, който издава тайнствени звуци.
Ей, какво си мислите, че правите? - Чакайте, не правете нищо прибързано!
Идвам, Брадли!
Аз съм щраус. Не може да ме разпнете като орел!
Какво говори? Няма да го разпнем, а... - Черния орел!
Брадли!
Как беше полетът?
О, не! - Крилете на обречените!
Кой смее да притеснява могъщия Черен орел? Кажете.
Не сме обречени. Не сме обречени.
Табо, време е да изоставим различията. - Моля те, татко. Необходимо е.
Ние си тръгваме и се надявам и вие да дойдете.
Стадото има нужда и от двама ни.
Никой погледнал могъщия Черен орел не е оцелял след това.
Но ти не си... - Защо си дошъл тук?
Да видиш лично изрода?
Единственият бял черен орел.
Е? - Изгубих се. Трябва ми помощта ти.
И защо да ти помагам? Отговори ми!
Защото докато не си намеря ивиците, за зебрите няма да завали дъжд.
Това ли казваш и на себе си?
Върви.
Виж, дойдох тук, защото...
вече не искам да съм различен.
И мисля, че знаеш какво е чувството.
Мястото, което търсиш е планината Нао.
Аз... рядко имам посетители.
За да стигнеш дотам, трябва да прекосиш Долината на опустошението,
после изоставената ферма, солените полета и там...
Там ще е магическото езеро! - Пещерите на Панго.
Някога той беше отритнат от своите.
Роден сляп с едното око и изоставен от своите.
Малко знаят, че слепотата го е надарила с обоняние,
по-силно от това на другите леопарди.
Така щял да порасне велик ловец.
Отмъстил си. Но изглежда, че това не му е достатъчно.
Значи продължава да убива. - Иска всички да се боят от него.
Това не променя кой си. Сега ме остави на мира.
Изглежда вечерята ще закъснее.
Защо Кумба трябваше да си иде? - Искаш ли да знаеш причината?
Защото той е боец, друже. Такъв съм и аз!
Това не ми трябва, за да го докажа. Мястото ни е там навън, с Кумба!
Кой е с мен? Свобода! - Това беше диво.
Ето за това говоря.
Хайде, деца. - Това не е част от шоуто.
Пътешествие. Ако настигнем Кумба, може да открием и вода.
Добре, хайде. Всички заедно. - Тръгваме ли?
Този път наистина? - Хайде, момчета, копито след копито.
Тръгваме си! Глътнах буболечка. - Хайде, да вървим.
Найджъл, затвори си устата и продължавай да вървиш.
Трябваше отдавна да го направим. Какъв глупак съм бил.
Глупак е, който не признава, че греши. - Да побързаме.
Всички в редица. - Към върховете.
Знаеш ли, хубаво е, че Томби не прилича на мен.
Баба ми се движи по-бързо от вас.
Хайде, да вървим. - Това е моето момиче.
Значи Черния орел всъщност е бял? А мислеше, че ти имаш проблеми.
Трябва да ви кажа нещо. - Изглежда опасно. Да се движим.
Сигурен ли си, че орелът каза да вървим насам?
Каза да прекосим Долината на опустошението.
Долината на кое? - Опустошението.
Чудесно. Прекрасно. Защото след прехода през Кару,
изоставих най-прекрасната вода, за да избегна на косъм екзекуция
от побърканите гризачи на Скалите на смъртта,
на път за така нареченото "магическо" езеро.
Сега нищо не би ме зарадвало като Долината на опустошението.
Да си пропуснал да кажеш нещо друго? - Ами, аз...
Може ли само да кажа нещичко? - Разбира се.
Вижте, ферма.
Момчета, ако това е фермата, онова трябва да е планината Нао.
Ще си починем във фермата. Там може да поговорим.
Мислите ли, че ще има щрауси?
Малко е запуснато, нали?
Ехо?
Има ли някой вкъщи? - Зловещо.
И ти не помагаш.
Някакви желания?
Пийни вода, Мамо Ви. Трябва да пийнеш.
Нарушители! В моята ферма!
Вън от фермата ми, изчадия! Изроди!
Изроди! Изроди!
Трябва ни вода, госпожо.
Изроди! Вие сте изроди! - Говори за себе си.
Госпожата е бързичка за годините си.
Тя е по-бърза от мен, Брадли.
Кумба, мъниче... - Вървете! Отивайте в планината!
Кой нормален би отишъл там?
Мамо Ви, Брадли, затворете вратата зад мен.
Той ще те хване. Той ще те хване.
Кой, Кумба? - Щях да ви кажа.
Той обича да забива зъби в млади зебри.
Сигурна съм, че ще му харесаш. - Кой, Кумба? Кой?
Той хвана и мъжа ми, нали, Нора? - За какво говори тя?
За Панго. - Панго?!
Езерото е отвъд леговището му. - Какво си мислехме?
Да те следваме до магическо езеро, за да си получиш ивиците?
А наричат мен лунатичка.
Позволих му да я хване. Детето ми. - Вината не е твоя.
Не можах да я защитя. - Не трябваше да ви замесвам.
Ако не бях аз, още щеше да е жива. - Никой не може да спре Панго.
Как може да не го е страх, Нора? Какво всъщност е той?
Не мисля, че знае какво е, Нора. Ти знаеш ли? Не знам. Какво си ти?
Какво си ти?
Няма ивици? Ще му пораснат ли? - Никога няма да има.
Определено не такъв изрод. - Мислех, че не си като останалите.
Опасност!
Надявам се Кумба да е добре. - Не е луд да застане срещу Панго сам.
Нали? - Може би трябва да го потърсим?
Сигурен съм, че Кумба ей сега ще изскочи отнякъде и ще ни изненада.
Мамо Ви! - Къде е той?
Мамо Ви!
Хайде, Мамо Ви! - Безмислено е да бягате.
Това не се случва! Това не се случва!
Кажете ми къде е той.
Бързо, да завием наляво! - Защо не завиете надясно?
Оттук! - На другото дясно.
Хайде, Мамо Ви! - Лош избор.
Къде е той? Беше с вас! - За Кумба ли говориш?
Странно. Той е тръгнал към теб. Искам да кажа, беше тръгнал.
Отдавна се е отказал. - Разбира се.
Там, където всичко е започнало.
Трябва да предупредим Кумба. - Ами Панго?
Може би да се върнем е единственият начин да продължим.
Напред или назад тръгваме? Обърках се. - Все едно. Вече няма да се делим.
Мамо?
Много изгубени души бродят в това солно поле.
Ела, дете. Това място не е за една зебра.
Зебра? Не виждам никакви зебри.
Колко още ивици ти трябват, за да бъдеш зебра?
Ще се задоволя с пет.
Кумба! Кумба! Кумба!
Харесва ми тук. Мога да... дишам. Никаква алергия, носът ми е отпушен.
Носът ми е отпушен. Деветдесет процента отпушен.
Татко, това буреносни облаци ли са? - Само вижте това.
Добре, стойте заедно, деца.
Мигрирате ли? - Какво е това? Ние следваме Кумба.
Синът ми! Видели сте го? - Той е жив!
Защо мислите, че отиваме в Нао? - Не! Панго.
Аз ще избързам. Останалите, следвайте зайчето!
Зайче? Мислиш, че съм просто зайче, което подскача наоколо,
гризе моркови и крие великденските яйца?
Това е. Оттук мога да си получа ивиците.
Надявам се, че ще са повече от пет.
Може би там те чака нещо друго.
Точно така, моето име е Нора и...
Нарушители! Махайте се от фермата ми!
Фрики, те дали могат да се различават един друг?
Не знам, капитане, но ако са тръгнали към свежа паша, да вървим и ние.
Чувстваш се стара, уморена и самотна, без собствено стадо?
Изрод! - Не така. Знам какво мислиш.
Аз не съм вълк в овча кожа, но ти и аз можем да си помогне-е-ем.
Овчи шеги. - Къде са другите от глутницата ти?
Разделихме се. Непреодолими различия. - И аз не разполагах с овчи интелект.
Този кой е?
Точно както тя каза.
Кумба!
Спри! Мама Ви ще разчисти.
Какво? Прекалих ли?
И така, къде е пожарът?
Там вътре. - Ще видим тази работа.
Трябва ли ви помощ, госпожо?
Обединени в стадо, тръгнали нанякъде. Като едно голямо семейство.
Направете път. - Тези не ги познавам.
От нея ми се вие свят.
Стойте заедно, деца. - Път на застрашените видове!
Томби!
Някаква следа от Кумба? - Там горе е. Трябва някак да мина.
Това са само искри. Няколко пламъчета няма да ни спрат.
Това пари. - Добре, стойте заедно, деца.
Ей, Пърси, надушваш ли това? - Мирише на... пушен бут.
Той ще се оправи, Томби. - Да, по-корав е отколкото изглежда.
Наистина ли е там горе?
Хайде, Кумба, знам, че можеш.
Ето къде си.
Най-после от плът и кръв.
И когато излезли, всичките били на ивици.
Но тогава, всичките станали еднакви.
Но ти не си като тях, нали?
От тях едва ми се ускорява пулсът, но ти...
Ти си този, когото чаках. Според предсказанието
щяла да се роди зебра с ивици на половина.
И ще направи един от нас най-силния леопард, който се е раждал.
Но аз убих онези от котилото ми, за да мога аз да те хвана.
Ще те разкъсам бавно.
Ивица по ивица.
Ти си полузебра. Но на мен това ми стига.
Не може да промениш това, което си. - Има само един начин да разберем.
Тате, виж! Какво става?
Това е знак да изчезвам.
Не, Кумба! - Твърде късно е. Бягай!
Какво е това?
Вижте всичката тази вода! - Откъде дойде?
Вижте, това е Панго!
Кумба! - Гледайте! Това е Кумба!
Влязъл си ми под кожата, Кумба.
Кумба! - Дръж се, Кумба!
Ще се справиш, приятел. - Предай се на съдбата си.
Като ме убиеш, нищо няма да промениш. - Но като те изям, ще променя.
Пази се!
Кумба!
Не гледайте, деца.
Радвам се, че те познавах.
Той... мъртъв ли е? - Може да е оцелял.
Не, мъртъв е.
Кумба! Не!
Кумба...
Кумба! - Жив е!
Синът ми.
Боже, изплаших се до смъ...
Жив е! Кумба е жив!
Добре е. - Това е то, другар оцеляващ.
Каква каскада спретна!
Помислих, че съм изгубил и теб.
Жив е!
Кумба!
Май се оплюх сам. Това мокрото... Ама то е дъжд!
Той успя! - Така е, момичето ми.
Тук определено е претъпкано. - Това значи ли, че пак сме приятели?
Нима мислеше, че толкова лесно ще ти се размине? Добре ли си?
Така освежаващо. Харесва ми!
Повече от добре.
Не бих променил нищо.
Като в добрите стари времена.
Дръж, Томби! - Играта започва!
Моя е.
Добър ход. - Не е зле за момиче, а?
Гледай топката. - Браво, Кумба!
Изчистена от рогатия! - Насам!
Подай! Точно така!
Капитата по-високо!
Нора идва! - Внимателно, Нора.
Това беше в тайм аут. - Хайде, мъничета.
Нека останат. - Ще чуете ли новата песен
на чичо Брадли? Шегувам се, момчета!
Дръж, Найджъл! - Идва към мен.
Идва право към мен! Хванах я! - Хайде! Насам!
Напред, Найджъл!
Гоол! - Красота!
Шегуваш ли се, беше вътре. - Сто процента беше в аут.
Аут! Или пък не. Или да... Не знам.
Знаете ли, някои неща се променят. Но не винаги както очаквате.
И помага, ако ви побутнат в правилната посока.
Превод, тайминг и корекция: Мартина Лакова