Sist gang på "The Walking Dead":
- Ble han bitt? - Skutt.
Jeg må åpne ham, finne blødningen og sy.
Du trenger et pusteapparat. Jeg blir med.
Tanken på at hun er der ute helt alene...
Vi skal finne jenta. Hun klarer seg.
Finn veien til gården.
Blodtrykket faller. Kan ikke vente stort lenger.
Shane holder ord.
NorSub by: Teddyboy33 SubConscious since 2010
Rick, bare... Du må holde deg sterk.
Lori, har du... Det var legendarisk.
Hørte du om den gangen da Shane stjal Kingsleys bil?
Ja.
Rektors bil, rett fra ansatt- parkeringen midt i skoletida.
Shane går ut i matfri, rett til Kingsleys Hyundai.
Tjuvkobler den , vrenger ut og kjører ned til kyllingfarmen.
Du har vel hørt dette før?
Han hiver den inn i en av de store innhengningene.
Kingsley polerte den greia hver måned,
fikk bilforretningen til å støvsuge den ren hver uke.
Shane parkerer den i bingen med flere hundre kyllinger.
Han åpner poser med fuglefrø i baksetet
ruller ned vinduene, og sprinter tilbake til skolen.
Det er glatt 5 km unna.
Han rekker det og spiser nista si før skoleklokka ringer.
Så ringer det inn.
Shane reiser seg, og da han treffer på Kingsley i gangen
ser han ut vinduet og sier:
"Rektor Kingsley, vogna di er borte."
- Vogn, som i kyllingvogn. - Jeg tok den.
Selvsagt gjør du det.
Du har hørt denne historien 1000 ganger før.
Du har rett i det du sa før.
Shane vil komme tilbake med det doktoren trenger.
- Han klarer det. - Hershel sa at du må spise.
Carl vil klare seg.
For min skyld, vær så snill. Du trenger energi.
Jeg trenger magasinet mitt.
Jeg skal gå langs veien, se etter jenta.
Jeg blir med.
Jeg tar en tur. Lyser litt i skogen, så kanskje hun ser det.
- Tror du det er så lurt? - Dale.
Hva er det bak de vinduene?
Seks meter rett ned, med noen busker under og idrettsbanen.
Vi har ikke tid. Vi må komme oss opp, åpne dem og hoppe ut.
Ikke jeg, kanskje du.
Tror du at jeg kommer meg ut de små vinduene? De tar oss.
Vi skyter for å få et forsprang. Jeg hopper ned, og lokker dem.
Da får du sjansen til å komme deg ut vinduet.
- Og hvor skal du gå? - Garderoben, ned trappene der.
- En fin måte å bli fanget på. - Det er litt større vinduer der.
Jeg kommer meg ut, så møtes vi ute på banen.
- Du er en sprø, liten jævel. - Prøver å gjøre det godt igjen.
Fyr av tre skudd, så hopper du. Så skyter jeg, dekker ryggen din.
- Jeg gir deg et forsprang. - Greit.
Skal vi ringe på? Ser ut som det bor noen her.
Vi er vel forbi det stadiet? Å måtte være hensynsfull.
Lukket dere grinda oppi veien da dere kom?
Hei. Ja, vi stengte den. Hang på kroken igjen og alt.
Hallo. Hyggelig å treffes igjen.
Vi traff hverandre såvidt tidligere.
Vi kom for å hjelpe. Er det noe vi kan gjøre?
Det er ikke et bitt. Jeg skar meg ganske kraftig.
Skal se på det. Jeg gir de andre beskjed.
Vi har litt smertestillende og antibiotika.
- Jeg ga ham litt. Hvis Carl trenger. - Bli med inn. Dere skal få mat.
Hei.
- Vi er her nå, greit? - Takk.
Hvis dere trenger oss.
Hvis de ikke kommer snart, må vi ta en avgjørelse.
- Og det er? - Om vi opererer uten respirator.
- Du sa at det ikke går. - Ja, det er veldig usannsynlig.
Men vi kan ikke vente stort lenger.
Tror du virkelig at vi finner Sophia?
Du har det samme uttrykket i fjeset som alle de andre.
Hva feiler det dere? Vi har nettopp begynt å lete.
Men, tror du det?
Dette er ikke fjellene i Tibet. Det er Georgia.
Hun kan være på en gård et sted. Folk går seg vill, og overlever.
- Det skjer hele tiden. - Hun er bare tolv.
Jeg var yngre enn det da jeg gikk meg vill.
Ni dager i skogen, spiste bær og tørket meg bak med giftig eføy.
Fant de deg?
Gamlingen var på ei fyllekule med ei servitrise.
Merle var en ny periode i fengsel. Visste ikke jeg var borte engang.
Men jeg fant veien hjem.
Gikk rett på kjøkkenet og lagde meg ei skive.
Tok ikke skade av det. Bortsett fra ei jævlig kløe i ræva.
Beklager. Det var en elendig historie.
Forskjellen er at Sophia har noen som leter etter henne.
Det er en stor fordel.
Kanskje det ikke er rom for barn i denne verden lenger.
Vel, vi har et barn. Carl er i denne verden nå.
Kanskje han ikke burde det. Kanskje dette er meningen.
Det kan du ikke mene.
Greit, jeg kan forstå at tanken har streifet deg.
Den har ikke streifet meg, Rick. Jeg tenker ikke på annet.
Vil vi at Carl skal måtte leve i denne verden? På denne måten?
Måtte se ennå flere bli revet i stykker foran øynene sine?
For at han skal måtte være sulten og redd i tiden før han...
For at han skal måtte løpe og løpe og løpe...
...og selv om han overlever, ender han opp...
Ender han opp som et dyr som ikke vet om annet enn overlevelse?
Hvis han...
Hvis han dør i kveld, så tar dette slutt for ham.
Fortell hvorfor det vil være bedre om det er annerledes.
- Hva skjedde? - Hva?
Jenner tilbød oss en utvei.
Du ba ham om å få fortsette å prøve. Du tigget ham.
Så lenge vi kan, sa du. Hva skjedde?
Det skjedde noe her om dagen, jeg glemte at Jacqui var død.
Jeg snudde meg for å si henne noe, sa nesten navnet hennes.
Kun et øyeblikk, men så innså jeg at hun slipper å oppleve alt dette.
Motorveien, flokkene, Sophia, Carl som ble skutt...
Hun trenger ikke å være redd lenger.
Sulten. Sint. Det har ikke sluttet, Rick.
Vi lever som om vi har en kniv på strupen hvert sekund.
Men ikke Jacqui. Ikke nå lenger. Og så...
Jeg tenkte at kanskje Jenner hadde rett.
Det aksepterer jeg ikke. Det kan jeg ikke.
Den mannen overga seg. Det betyr ikke noe....
Det betyr ikke noe hva han sa. Ingenting.
Tror du virkelig det hadde vært bedre hvis Carl...
Hvis vi bare ga opp?
Fortell meg hvorfor det andre utfallet er bedre.
Vær så snill.
- Trodde jeg hadde mistet deg. - Det var siste patronen min.
Min også. Kom igjen.
- Hvor er vi? - Hei, lille mann.
Det er Hershel. Vi er i huset hans.
Du hadde en ulykke. Greit?
- Det er så vondt. - Jeg vet det, kjære.
- Du skulle ha sett det. - Hva da?
Rådyret. Det var så nydelig, mamma.
Det var så nære. Jeg har aldri vært...
Carl? Hva skjer?
Det er et anfall. Hvis du holder ham nede, kan du skade ham.
- Kan du ikke stanse det? - Han må bare gjennomgå det.
Hjernen hans får ikke nok blod.
Blodtrykket er på bånn. Han må ha en ny overføring.
- Jeg er klar. - Hvis jeg tar mer av deg...
...kan kroppen din kollapse. Du kan gå i sjokk.
- Eller få hjertestans. - Du kaster bort tiden.
Kom igjen. Vi må finne en vei ut.
- La meg få igjen pusten. - Kom igjen.
Får du ikke sove?
Jeg vil vente her til de kommer tilbake.
- Du kan gå og sove hvis du vil. - Nei, vi holder vakt sammen.
Hvilken vei gikk de?
Hva faen?
"Ble bitt. Feberen svir litt. Verden er dritt, jeg har gjort mitt."
Dusten visste ikke at han burde ha skutt seg i hodet.
Gjorde seg til et stort og vemmelig hengende agn.
- Går det bra? - Prøver å ikke spy.
- Bare gjør det hvis du må. - Det går bra.
La oss snakke om noe annet. Hvordan lærte du å skyte.
Trenger mat. Det er en ting som ruslerne og vi har felles.
Er vel det nærmeste han har vært mat siden han ble forvandlet.
Han henger der som en stor pinata.
Andre ruslere kom og spiste kjøttet av beina hans.
Trodde vi skulle bytte tema.
Kall det hevn for at du lo av ræva mi som klødde.
Det kom ikke opp så mye.
- Vi drar tilbake. - Skal du ikke...?
Nei, han skader ingen. Vil ikke kaste bort en pil heller.
Han tok et valg. Feiget ut. La ham henge.
Vil du leve nå eller ikke?
Bare et spørsmål.
Du får et svar for en pil. Greit?
Jeg vet ikke om jeg vil leve.
Eller om jeg må, eller om det bare er en vane.
Ikke mye til svar.
Bortkastet pil.
Du trenger ikke bekymre deg. Hun er sammen med Daryl.
Hvis noe skjer, kan han beskytte henne. Hører du?
Alt jeg hørte var "hvis noe skjer."
- Kan du holde vakt? - Jeg klarer ikke å bruke den.
Jeg blir ikke borte lenge. Hvis du ser noe, rop ut.
Jeg går ikke langt. Jeg hører deg.
Dere kom akkurat tidsnok. Dette trengte behandling.
Merle Dixon. Er det vennen deres med antibiotikaen?
Nei, frue. Merle er ikke hos oss lenger.
- Daryl ga oss dem. Broren hans. - Kan vel ikke kalles venn akkurat.
I dag så. Doxycycline`n kan ha reddet livet ditt.
- Vet du hva Merle tok det for? - Dryppert.
Gonorè, mener jeg. Var det Daryl sa.
Merle Dixons dryppert er det beste som har skjedd deg.
Det prøver jeg å ikke tenke så mye på.
Ber du?
Hvorfor sniker du deg innpå folk hele tiden?
Det er lett å snike seg innpå deg.
Ja, jeg ba. Jeg prøvde.
Er du religiøs? Ber du ofte?
Dette er faktisk det første forsøket mitt.
Noensinne? Beklager.
- Mente ikke å ødelegge for deg. - Gud fattet nok hovedinnholdet.
- Hva ber du for? - Vennene mine.
Ser ut til at de trenger litt hjelp for tiden.
Tror du... tror du at Gud eksisterer?
Jeg har alltid vært troende. Men i det siste har jeg tvilt.
Etter alt som har skjedd, må det ha vært mange bønner.
Virker som at en del forble ubesvart.
Takk. Du er virkelig til hjelp.
Beklager. Bare fortsett du.
Skal du se på?
Jeg fyller opp glasset ditt i stedet.
Jeg har ikke noe med det, og du må gjerne tro på Gud.
Men du må selv gjøre det som er rett, uansett hva som skjer.
Før det skjedde, sto vi der i skogen.
Og dette rådyret krysset rett foran oss.
Jeg sverger, det bare dukket opp og stirret Carl inn i øynene.
Jeg så på at Carl så på rådyret, og det stirret tilbake på ham.
Og det øyeblikket bare...
Gled bort. Det ble borte.
Det var det han snakket om da han våknet.
Ikke at han ble skutt, eller det som skjedde ved kirken.
Han snakket om noe vakkert, noe levende.
Vi har fortsatt et liv foran oss. Kanskje på et sted som dette.
Alt er ikke død der ute. Umulig.
Vi må bare være sterke nok etter alt vi har sett for å tro det.
Hvorfor det er bedre for Carl å leve selv om verden er sånn?
Han snakket om rådyret, Lori. Han snakket om rådyret.
Faen.
Vi må komme oss til veien, finne tilbake til bilen.
- Vi klarer det ikke, okay? - Vi må prøve. Kom igjen.
Ta disse sekkene, så drar du avgårde.
Jeg forlater deg ikke her.
- Hvor mange patroner har du? - Fire. Du?
Fem, og èn i løpet.
Han mister blod raskere enn vi kan erstatte det.
Og med hevelsen i magen, kan vi ikke vente lenger.
Da mister vi ham.
Jeg trenger å vite om dere vil at jeg skal gjøre dette...
...for tiden renner ut for gutten deres.
- Dere må ta et valg. - Et valg?
Du må si hva vi skal gjøre.
Vi gjør det.
Greit, ta hjørnet på sengen. Få av teppene, folkens.
Ta IV posen på lakenet. Greit.
Klare? En - to - tre.
Rick, Lori. Det er nok best at dere går ut.
- Herregud. - Du blir her hos ham.
- Carl? - Det er fortsatt en sjanse.
Otis?
Nei.
Vi sier ikke noe til Patricia. Senere. Jeg trenger henne.
De blokkerte oss rundt hver sving.
Vi gikk tomme. Hadde bare ti skudd igjen.
Han sa han skulle dekke meg, og at jeg skulle gå videre.
Så jeg gjorde det. Jeg bare... Jeg gikk videre, men...
Jeg så meg tilbake, og han...
- Jeg prøvde. - Han ville gjøre opp for seg.
- Andrea, vent. - Hva er det du vil, Dale?
Gi deg denne. Jeg bryr meg om deg.
Så jeg tok et valg for deg. Flere valg.
Jeg vet hvorfor jeg gjorde det, men dette er ikke mitt våpen.
Og valgene jeg tok for deg, hadde jeg ingen rett til.
Men jeg vil fortsatt spørre, ikke for å gi deg slyldfølelse...
...eller sette mine behov først, men jeg vil fortsatt spørre.
Vær så snill. Ikke la meg angre dette.
- Jeg kan holde vakt. - Så tilgir du meg for...
- Tilgir du meg? - Jeg prøver.
Jeg har kjent Otis siden jeg var barn.
Han har drevet gården siden familien min døde.
Hvem andre? Hvem har du mistet?
Du fortalte meg at jeg må gjøre det rette.
Det er det du har prøvd, ikke sant?
Hvem var det?
Stemor.
Stebror.
Han virker å være stabil.
Jeg har ikke ord.
Ikke jeg heller. Skulle ønske jeg hadde.
Hvordan skal jeg forklare Patricia om Otis?
Gå til Carl. Jeg blir med Hershel.
Bare bli.
Badet er ovenpå.
- Fant noen klær til deg. - Takk.
De passer nok ikke så godt. De tilhørte Otis.
Hvor mange patroner har du igjen?
- Fire. Du? - Fem, og èn i kammeret.
Kom igjen!
- Bare èn igjen. - Jeg også.
Beklager.
Kan jeg få... Gi meg den!
Jeg skal drepe deg.
Slipp meg! Slipp!