Whiskey-1-2. Whiskey-1-2, hör ni mig?
Styr 180, minska avståndet, få kontakt igen.
Lugn, killar. Jag har klarat oss igenom värre än lite turbulens.
- Wellsey! - Mayday, Mayday!
Kraschpositioner! Jag landar vid vägkanten.
Vi kraschlandar!
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Ta inte i så där.
Bäst att du sätter dig.
Jag går och kollar.
- Det kommer nån. - Några överlevande?
Två döda, vet inget om de andra.
Sprid ut er.
Spara patronerna tills du behöver dem.
En som andas. Tim!
Hjälp till här.
Nej.
Hitåt, Shumpert.
Dra ut honom.
- Han räddar dem. Vi borde visa oss. - Inte än.
Vi sticker.
Ta det lugnt, tjejen. Min är mycket större än ditt. Lägg ner vapnen.
Så där ja. Lugnt och fint...
...och så händerna.
Vänd er om. Såja. En liten sväng runt.
Å jösses! Blondie!
Fan, du är fin.
Vad sägs om en stor kram till din gamle kompis Merle?
- Be Stevens förbereda sjukavdelningen. - Hur många?
Tre. En med multipla frakturer och svåra brännskador.
En ut och in ur medvetslöshet, troligen chock och uttorkning.
- Och den tredje? - Hon mår bra.
- En kvinna? - Två. De gömde sig i skogen.
Jag har hemarbete åt dig, öppna labbet. Vi är hemma om fem minuter.
Bort från radion. Nu, Milton.
- Michonne? - Här.
Ha den så.
Varför hålls vi kvar här?
- Vi vill iväg. - Du vet nog. Och det är mörkt.
- Ni bör vara här i natt. - Var är vi?
Det får jag inte säga.
- Han pratar med er. - Vem?
Gå och se till patienten, doktorn. - Du undrade nog om jag var verklig.
Hoppades nog att jag inte var det.
Men, här är jag.
Vår gamla värld krymper visst mot slutet, va?
Inte så många av oss kvar att andas samma luft, eller hur?
När de hittade mig hade jag nästan förblött.
Utsvulten... Tänkte som så, att en kula kan bli en god sista måltid.
Ta en härlig tupplur efteråt. Vänta på Daryl på den andra sidan.
Har du sett min bror?
Inte på länge.
Då är vi två.
Han gick tillbaka för att hämta dig. Han och Rick.
- Du var redan borta. - Tja...
...inte hela jag.
Ja, Rick.
Den jäveln som bojade mig på hustaket.
Ja. Han försökte... Daryl såg det.
Han har alltid varit en raring, min lillebror.
Han ville fortsätta leta, men saker hände, folk dog.
Massvis.
Jim, Dale, Jacqui, Sophia...
Amy.
- Din syster? - Ja.
Hon var en fin tjej.
Jag beklagar förlusten.
Det blev flera, en massa fler.
Vi var tvungna att lämna Atlanta och hamnade på en gård.
Daryl utvecklades. Blev en uppskattad medlem av gruppen.
Nu är han död?
Jag är inte säker på det. Vi jagades iväg av en flock.
- För hur länge sen? - Sju, åtta månader.
Jag kom ifrån de övriga. Blev lämnad.
Jag vet hur det känns.
Det tvivlar jag på.
Vad vill du ha av oss?
Där sitter hon, innesluten av väggar, tak över huvudet, medicin i ådrorna-
-och hon vill veta vad jag vill ha av henne.
Jag drog dig och din stumma vän ur skiten, Blondie, räddade era liv.
- Hur vore det med ett tack? - Du riktade en pistol mot oss.
Oj, hon talar.
Vem har inte haft en pistol riktad mot sig i år?
Upp med handen. Någon?
Shumpert, Crowley. Siktades det inte på er?
Helvete... Jag pissade väl på mig om en främling kom med labbarna i fickan.
- Den jäveln skulle ni vara rädda för. - Tack.
För all del.
- Hur mår ni? - Vi vill ha våra vapen.
- Visst. På väg ut genom portarna. - Visa oss vägen.
Ni höll oss inlåsta här.
Ser ni nåt galler för fönstren? Ni tas om hand.
- Bevakade. - En skyddsåtgärd.
Vi känner er nog för vilja härifrån. Vi såg er sticka kniven i två döda män.
Varför i helvete då?
- De förvandlades. - De var inte bitna.
Spelar ingen roll.
Hur vi än dör, förvandlas vi allihop.
Jag tog dem ur eländet.
Inte lättsmälta nyheter, men så är det. Ni är inte fångar här utan våra gäster.
Vill ni ge er av, var så god. Men vi öppnar inte porten efter skymningen.
Lockar för mycket uppmärksamhet. Och ni behöver sova.
Ni skulle inte klara en dag därute i ert tillstånd.
Ni förs till mig i morgon. Ni får era vapen, ammunition och mat-
-mediciner och bilnycklar om ni vill.
Vi skickar er vidare. Ingen tar illa upp.
Välkomna till Woodbury.
Följ med mig.
Lös av Pete vid bakre porten.
Ta strålkastaren.
Är ni militärer?
Knappast. Ett par veteraner, men i det stora hela är vi självlärda.
De har kraftiga vapen.
En del kommer hit med vapen, men de flesta rotas fram med tiden.
Andra sidan stan, resten av gatorna? Bevakas alla så här?
- Det är inte möjligt. - Jodå. Så är det.
Vi har en zombie, guvernören.
Får jag?
- Tack. - Guvernör? Kallas ni för det?
- En del smeknamn tycks fastna. - Buzz är smeknamn, guvernör en titel.
Det är skillnad.
Fick honom. Han tog med kompisarna.
Grönt.
Vi tar hand om dem i morgon.
De får inte ruttna där. De luktar och det skapar oro.
Vilket folk? Det är inga här. Det är en spökstad.
Den här vägen.
Ni får det bekvämare här.
Inte Four Seasons men vi har varm dusch. Det är ont om vatten, så duscha snabbt.
Vi har mat, vatten, rena kläder. Hoppas det fungerar.
Svärdet skulle känna dig säkrare, men ni är trygga här.
Vi uppskattar det.
- Och piloten? Klarar han sig? - Dr Stephen gör allt hon kan.
Ni är fulla av frågor, men jag har jobb. Min man är utanför om ni behöver nåt.
Vi ses i morgon.
Det är på riktigt. Ni var därute länge.
Under tiden gjorde guvernören det här.
- Hur många har ni här? - 73.
Eileen ska föda, så med hennes unge blir det 74.
Det pågår fortfarande arbete, men Rom byggdes inte på en dag.
- Det var en djärv jämförelse. - Jag tror vi har gjort rätt för den.
Ingen bräsch i murarna på en månad. Inte ett dödsfall härinne sen i vintras.
- Hur kan det komma sig? - Guvernören införde utegångsförbud.
Ingen ute efter mörkret. Minimum av ljud.
Beväpnade vakter vid staketet och runt området för att avvärja de bitska.
Jag såg vad patrullen gjorde igår kväll. De hängde upp en död som prydnad.
Jag ursäktar det inte, men de vågar livet varje dag för att skydda staden.
De har förlorat många vänner.
Alla härdar ut på sitt sätt. Jag ska ta upp det med guvernören.
Allt var som det skulle. Stängslen höll.
Människor var skyddade. Vi hade gott om mat.
Sen blev en biten. Jag vet inte riktigt hur.
Han gick bärsärkagång. Paniken spred sig genom lägret.
Nån öppnade grinden för att fly, andra blev bitna och infekterade.
De blev galna. Allting gick åt helvete på nolltid.
Vårt team tog det vi kom över och övergav vår post.
- Hur många kom undan? - Vi kanske var tio stycken i min grupp.
Vi kom tio mil ungefär innan vi fastnade på motorvägen.
Jag tog upp helikoptern för att spana.
Hon fick stryk i upploppet men vi hade inget val.
- Klarade sig mina killar? - Nej...
Låt mig leta reda på resten. Föra dem i säkerhet.
De väntar på att ni ska visa er.
Berätta var de är och jag lovar att föra hit dem.
- Är ni klara med läxan? - Hunden äter på den.
- Vad kallade du mig?! - Är vi tillbaka på skolgården?
Vill du ta hans lunchpengar när du ändå håller på?
- Jag är ledsen, guvernören. - Jag har kanske ödslat bort tid.
- Du kanske inte har lärt dig nåt. - Han försökte röka här inne.
I slutändan får ni lida själva. Kom ihåg det. Berätta om tjejen.
- Hon heter Andrea. - Känner du henne?
- Är hon från gruppen i Atlanta? - Ja.
De som lämnade mig på taket och tvingade mig att stympa mig.
- Kände hon din bror...Daryl? - Ja, det gjorde hon.
Prata med henne igen. Se efter vad du kan få reda på.
Visa mig nåt.
- Vad har du fått reda på? - Mycket imponerande.
Jag måste berömma påhittigheten.
Ta bort armarna, de kan inte greppa. Ta bort käkarna, de kan inte bitas.
Ta bort deras förmåga att äta och de tappar intresset att göra det.
Vi kan vara i deras närvaro utan att känna oss hotade.
- De blir lätthanterliga kan man säga. - Lurpassande.
Lätthanterliga...
- Eller lurpassande. Vad ni vill. - Varför behålla dem?
Avskräckande.
Kamouflage.
Gå med zombierna och de tror att du är en av dem.
Hålla låg profil. Väldigt smart. De är fortfarande magra.
- De måste svälta om de inte äter? - De svälter långsammare än vi.
- Som att försöka skapa logik i kaos. - Kaos är inte dåligt.
Vad vinner vi på det här? Fler frågor, fler teorier - inga svar.
Inte än.
- Om jag kunde prata med kvinnorna... - Merle tar hand om det.
- Jag vill inte ifrågasätta ert omdöme. - Det vill du visst.
Det är därför jag behöver dig. Det och ditt te.
Då så...
Att låta Merle prata med de där kvinnorna oövervakad är ett misstag.
Ni har alltid sagt att varje verktygslåda behöver en hammare-
-men är en hammare verkligen rätt verktyg för det jobbet?
Åtta månader? Otroligt att ni klarat er.
- För att vi är kvinnor? - För att ni var ensamma.
- Vi hade varandra. - Två mot världen - inga bra odds.
- Vi klarade oss. - Vi är imponerade.
Det är svårt att överleva i vildmarken.
Att vakna upp på marken varje morgon och undra om världen ska rasa samman.
Kommer det gå snabbt, sakta eller inget av det?
Om nån verkligen dödar mig eller om jag kommer tillbaka som en av dem?
Tror ni de minns nåt av sitt tidigare liv?
Jag funderar aldrig på det.
Milton tror att det kan finnas spår av den personen de var...
-...fortfarande fångad inuti. - Som ett eko.
- Det måste du ha övervägt. - En gång, ja.
Precis innan den försökte att bita mig.
Dödade du den sen? Jag säger "den" för ingen...
...vill kalla dem han...
...eller hon.
Vilka var de du hade i kedjor?
Du kontrollerade dem. Du använde dem till din fördel.
Du kände dem, va?
- Låt dem äta. - Ursäkta mig.
Tror ni det här kommer att hålla?
- Vad händer om en flock kommer? - Det kommer att hålla.
- Vad är er hemlighet? - Riktigt höga murar.
Det hade soldaten också och alla vet hur det blev...
Vi gör väl det.
Hemligheten är vad som försiggår innanför murarna.
Det handlar om att hitta oss själva. Vilka vi verkligen är.
De väntar på att bli räddade. Människor här har hem, läkarvård-
-barn går i skolan, de vuxna har arbete att utföra.
- Vi har ett syfte. Vi är ett samhälle. - Med mycket vapen och ammunition.
- Det skadar aldrig. - Och riktigt höga murar.
Män som är villiga att offra allt för dem.
Äventyra vår säkerhet, förstöra vårt samhälle...
...jag dör hellre än låta det ske.
Ni verkar ha det bra när resten av världen går under.
Ser jag ut som en sån?
Man skördar det man sår. Vi är fröna.
Det är dags att skörda efter vintern.
Dags att hoppas?
När vi går ut ska vi ta tillbaka vad som tillhör oss.
Civilisationen. Vi kommer att resa oss igen.
Den här gången kommer vi inte att äta varandra.
Skål för civilisationen då.
Ursäkta mig.
Hur smakar teet?
- Vi måste gå. Det här kan inte vänta. - Vi vill ha våra vapen.
Ni kan ta med er maten, vapnen är utanför-
-men ni borde ta det lugnt. Återfå er styrka.
Se er omkring. Ni kanske gillar det ni ser.
- Jag litar inte på honom. - Varför inte?
Har du någonsin litat på nån?
- Ja. - Ge det ett par dagar.
- Vi måste samla oss. - Jag har alltid varit samlad.
Du såg annorlunda ut när Milton frågade dig om dina zombier.
- Att han inte fick en gaffel i ögat. - Han hade inte med saken att göra.
Inte jag heller, antar jag.
Vi har varit tillsammans i sju månader. Det känns som om jag knappt känner dig.
Det är sant. Du vet allting om mig.
Du vet tillräckligt.
Zombierna skyddade oss hela vintern...
-...och du dödade dem utan att tveka. - Det var lättare än du tror.
Ett fordon närmar sig, korpral.
Var beredda.
- Skjut inte! - Identifiera er.
Vi har hittat er kille. Wells... Löjtnant Wells.
- Han kraschlandade. - Var är han?
Vi har en koloni. Han är illa däran men vid liv.
De andra klarade sig inte tyvärr. Men Wells sa att ni skulle vara här.
- Han vill att jag hämtar er. - De hittade Wells!
Det kan ni räkna med. Vi hittade er också.
Slösa aldrig bort en kula.
- Plocka upp resten av vapnen. - Ja, sir.
Gör slut på den unge mannen.
Ska vi se vad Uncle Sam bjuder på?
Tre nya människor kom hit igår.
En var helikopterförare. Med kläder från Nationalgardet.
Trots att han svävar mellan liv och död...
...berättade han om sin konvoj på landsvägen, hans män.
Jag lovade att föra hit dem levande.
Men de hade inte våra murar eller stängsel.
Zombierna hann dit före oss.
De hade lastbilar med vapen, mat, mediciner, saker vi behöver...
Vi kände dem aldrig. Men vi ska hedra deras uppoffringar-
-genom att inte ta allting för givet.
Det blir mörkt snart, gå hem.
Var tacksamma för det ni har.
Ta vara på varandra.
Ni är fortfarande kvar.
- Finns det nåt jag kan göra? - Nej, inte ikväll.
- Lång dag? - De har inte varit korta på sistone.
Adjö.
Vad heter ni på riktigt? Om det inte är att begära för mycket.
Det berättar jag aldrig.
Man ska aldrig säga aldrig.
Aldrig.
Text hämtad från www.Undertexter.se