Texten tillägnad Ida och Andreas. Må hela Sverige önska er lycka till med behandlingen...
Jag vet inte om du kan höra mig,
Jag hittade min fru och son.
Ta hand om din pappa åt mig, okay?
Och din lilla bror eller syster, också.
Du behöver inte göra det här.
Jag älskar dig!
Vi är fångade här inne.
Det finns knappt någon mat eller ammo.
Jag ser Lori...
Jag vet att det egentligen inte är hon.
Jag fixar till dig, efter det så försvinner du.
"Erin, vi försöker hitta skydd uppe på Steniga berget. J.Borg"
Hallå!
Öh! Sakta ner! Sakta ner!
Sakta... Snälla, jag ber er! Nej!
Snälla!
Håll för öronen.
Japp, det här duger.
Säg till när.
Du.
Lägger du nåt liknande under bilen,
med lite grus och pinnar,
så får du grepp med hjulen.
Hade inte behövts om inte hon hade kört fast.
Det var ett ärligt misstag.
Varför lät du henne följa med?
Hon ledde dig till Woodbury
och du sa att hon stack och lämnade er.
- Oscar dog och ni... - Det var inte så enkelt.
Jag bad henne att följa med idag.
Jag ville inte lämna henne ensam i fängelset.
inte med Merle.
Det och så har vi gemensamma intressen.
Just nu så har vi samma problem.
Så vi kanske kan lösa dem tillsammans.
Så det är tillfälligt?
Ja, detta är bara tillfälligt.
Hallå!
Hjälp mig!
Jag ber er! Lämna mig inte!
Snälla!
Hallå!
Åk inte!
Snälla!
Vi drar.
Jag är okay!
Snälla!
Hjälp mig!
Stanna!
Översatt av AlbusDlx www.UNDERTEXTER.se
Finns det några andra polisstationer i byn?
Jag var polisen här.
Jag och ett par grabbar till.
Det är ingen storstad.
Det finns andra ställen att kolla.
Kanske inte finns lika mycket vapen som det fanns här inne, men...
Vi behöver lika mycket vapen som det fanns här inne.
- Och ammo. - Ja, det gör vi.
Men just nu vet jag bara om ett par stycken.
Det finns ett par ställen ute på huvudgatan.
Barer, en spritaffär.
Ägarna hade ett vapen eller 2 bakom disken
som folk inte visste om.
Men jag visste. Jag skrev under tillstånden.
De kan fortfarande ligga kvar.
Har du något emot det tillvägagångssättet?
Nej då, Rick. Inga problem.
- Vad är det? - Jag vet inte.
Det verkar som att någon har gjort stället till sitt eget.
Betyder inte att dom har hittat det vi letar efter.
Ett par av ställena ligger en liten bit bort.
Vi ger oss in
och ut, fort som fan.
Där.
Tyrell's.
En hagelbössa och 2 pistoler.
Tillståndet tillhör Tyrell Debbs.
Vänta.
Hon kommer fastna.
Pickadollen pangar!
Händer!
Släpp det ni bär på och gå härifrån.
Era vapen, era skor, och det där svärdet.
Alltihop. 10 sekunder.
- Spring till bilen. - 10...
- Pappa. - Vi behöver hans gevär.
...9,
8...
- Jag tror att jag kan ta mig upp dit. - ...7,
- 6... - Carl, spring.
Är du okay?
Visst.
Jag sa ju åt dig att springa till bilen.
Jag ville inte att du skulle behöva göra det där.
Jag var tvungen.
Han har på sig en skyddsväst.
- Han lever. - Bryr vi oss?
Ja.
Passa er för fällor.
Han har varit väldigt påhittig hittills.
Jag trodde vi skulle ge oss in och ut fort som fan.
Jag tänker inte lämna honom på gatan.
Jag vet, du berättade att han hjälpte dig...
Han räddade mitt liv.
Han var inte så här då.
Okay.
Jesus, han har en son.
Tror du han är där inne?
Nej.
Du som pratade om fällor.
Tack.
Nu ser vi till att få in honom, så vi kan åka.
Försiktig!
Carl, akta snubbeltråden.
Jag visade honom vapenförrådet förra året.
Och allt det här kommer därifrån?
Nej, inte ens hälften.
Han har varit upptagen. Bädden.
Nej.
Vi ska vänta tills han vaknar.
Se till att han är okay.
Han försökte döda oss.
Han sa åt oss att dra. Han visste inte vilka vi var.
Han försökte döda oss och vi lämnade honom inte åt vandrarna.
Han har haft en bra dag. Han behöver inte hälften av alla sina vapen.
Men det gör vi.
Vi väntar på att han vaknar. Så bara är det.
Har du sett dig omkring?
Yxan, spikarna, på väggarna.
- Så du tror att han är galen? - Nej.
Jag tror han är farlig.
Jag känner honom.
Han var inte så här då.
Vi tänker vänta tills han vaknar.
Vad tittar du på?
Det är vårt kvarter.
Det är borta.
Är det därför du ville följa med?
För att se huset?
Carl.
Jag ville bara följa med.
Så nu äter vi hans mat också?
Dörrmattan sa "Välkommen."
Jag ger mig ut på jakt.
Vart?
Jag tänkte på en sak som folk kanske inte har plundrat, spjälsängar
och det finns en babyaffär som mammas väninna Sara drev.
- Den ligger bara runt hörnet. - Carl.
Pappa, det är bara runt hörnet.
Dessutom så finns alla vandrarfällorna.
Du kommer behöva hjälp med att bära lådan.
Va?
Om du ska hämta en spjälsäng, så måste du ta kartongen.
Den är stor och tung.
Du kommer att behöva bärhjälp.
För det är sängen du är ute efter, väl?
Ja det är det.
Då följer jag med honom.
Så gör vi, det är det som gäller.
Ropa om det händer nåt, okay?
- Jag hör dig härifrån. - Okay.
Du behöver inte följa med mig.
Jag fixar det.
Jag sa till din pappa att jag skulle hjälpa dig.
Visst, okay.
Antar att vi borta ta hand om den där.
Mmm.
Skit.
Vad i helvete var det?
Jag vill göra detta på egen hand.
Du passerade precis babystället.
Jag ska hämta en annan sak till Judith först, okay?
Jag är ledsen att detta hände dig.
Vet du vem jag är? Ser du vem jag är?
Folk har på sig döda människors ansikten.
- Morgan, lyssna på mig. - Nej, jag känner inte dig!
- Du känner mig. - Jag känner inte dig!
Du räddade mitt liv, Morgan!
Du känner mig.
Titta på mig.
Du känns inte igen.
Du förvandlas.
Du bara dör.
- Du känner mig! - Jag känner ingen nu för tiden!
Jag känner inte igen dig!
Du känner mig.
Din galna jävla dåre.
Snälla.
Snälla, döda mig.
Ha bara ihjäl mig.
Döda mig bara.
Ha ihjäl mig. Bara...
döda mig.
Du hittade mig på min altan förra året, Morgan.
Du och, du fann mig.
Du gav mig mat. Du berättade vad som höll på att hända.
Du räddade mig.
Jag heter Rick Grimes. Du känner mig.
Jag har inte på mig en död mans ansikte.
Jag gav dig denna.
Jag sa till dig att sätta på den varje dag i gryningen
så du kunde hitta mig.
Rick?
Jag känner dig.
Åh... Fan också, jag...
Jag känner dig. Jag vet vem du är.
Du sa att du skulle sätta på din i gryningen.
Det är vad du sa.
Jag menar, det tog ett tag för mig att våga sätta på den.
Men sen så gjorde jag det.
På taket, varenda morgon, i flera dagar,
i veckor, jag och min son.
Och sen...
Bara jag.
Den brusade bara. Inget annat än brus.
Och sen inget annat.
Du var inte där. Du var aldrig där.
- Jo, det var jag. - Nej, inte när jag försökte.
Jag menar, du sa att du skulle sätta på din radio
- varja dag i gryningen. - Morgan, jag...
Du sa att du skulle sätta på din radio...
- Jag gjorde det! - ...varje dag i gryningen
och du var inte där!
Jag vart tvingad, jag blev tryckt allt längre ut.
Jag var tvungen. Jag hade inget val.
Jag hittade min fru och min son.
Jag hade folk.
Jag var tvungen att skydda dom.
Vi blev drivna allt längre in i landet.
Jag svär på Allah, jag hade inget val.
Du kan få tillbaka din radio
för det verkar som jag äntligen har hittat dig.
Du hittade din fru och din son.
Det var väl det som hände? Du hittade dom.
Och hade dom...
Hade hon, din fru,
förvandlades hon?
Nej, hon dog.
Så du behövde inte se det.
Självklart inte.
Inte som jag.
Nej.
Inte som mig. Inte som min fru.
Minns du vad som hände med henne?
Minns du vad hon var?
Ja.
Åh.
Du gav mig vapnet.
Du försökte.
Vad försökte jag, Morgan?
Vad försökte jag?
Du försökte få mig att ta hand om det, för det var det enda rätta.
Det var meningen att jag skulle döda henne, min Jenny.
Visste att jag borde, men jag struntade i det.
La det åt sidan utan att tänka på några konsekvenser.
Vi letade alltid efter mat.
Du vet, i grund och botten handlar allt om mat.
Och jag...
Jag kollade en källare
och jag ville inte att Duane skulle följa med mig ner.
Och när jag kom upp...
så stod hon där, precis framför honom
och han hade sitt vapen draget
men han kunde inte göra det.
Så jag ropade på honom
och han vände sig om.
Och sen var hon på honom,
på hela honom.
Och jag ser rött. Jag ser rött.
Allting är rött. Allt jag ser är rött.
Och jag gör det.
Äntligen.
Äntligen var försent.
Det var meningen att jag skulle göra det.
Jag var självisk.
Jag var svag.
Du gav mig vapnet.
Du, din pojke,
är han död?
- Nej. - Inte?
Vänta bara.
För du förstår, folk som du,
bra folk, de dör alltid.
Och de onda gör också det.
Men de svaga,
folk som mig...
Vi har ärvt Jorden.
Tror du att jag tänkte låta dig gå in där?
Jag tycker inte att du har något med saken att göra.
Du känner inte mig. Du känner inte min pappa.
Jag följde med ut för att hjälpa till.
Du följde med ut pga våra gemensamma intressen.
Vi har samma fiende och samma problem.
Och det är därför du är här. Punkt slut.
Detta är viktigt.
Jag tänker göra det här.
Och jag vet hur.
Du kan inte stoppa mig.
Psst.
Jag kan inte stoppa dig.
Men du kan inte stoppa mig från att hjälpa dig.
Nej!
- Jag måste in dit igen. - Vart är den?
Vi måste gå tillbaka. Vi måste. Jag måste.
Jag tror att det är det sista fotot som finns kvar!
- Dåså. - Inte så.
Jag känner inte dig. Jag fattar det.
Men kan du göra en grej åt mig?
Vänta här.
- Jag kan hjälpa till. - Nej. Och inget mer skitsnack.
Du väntar här!
Det är så vi får det gjort.
Du.
Jag ville bara att Judith ska få veta
hur hennes mamma såg ut.
Tack så mycket.
Jag hade ändå tänkt gå in igen.
Jag kunde inte lämna denna.
Den är för jävla läcker.
Jag tänker inte döda dig.
Jag tror inte att det är det som är meningen.
Jag tror att det är meningen att du ska komma tillbaka med oss.
Efter allt detta?
Efter att jag försökte skjuta skallen av dig,
hugga ut ditt hjärta, slutet gott, allting gott?
Vi kunde inte döda varandra.
Det tar jag som ett tecken.
Vi hittade ett fängelse.
Stängslet håller dom ute.
Är det där din fru dog?
Gå bara därifrån.
Gå inte tillbaka. Stanna inte.
Ge dig själv lite mer tid.
Jag kan hjälpa dig.
Du kan följa med oss. Du kan läka.
Du tar en väldans massa vapen, Rick.
Nej, jag menar bara att det finns väldigt mycket vapen.
Varför behöver du alla vapen, Rick?
För om du har nånting bra,
så betyder det att det finns någon annan som vill ta det.
Och det är så det ligger till, eller hur?
Vi kommer vinna.
Du kan vara där. Du kan hjälpa till.
Du kommer slitas sönder av tänder eller kulor.
Du och din pojke.
Ditt folk, men inte jag.
För jag tänker inte bevittna det igen.
Ta vapnen.
Du vet att det finns en chans. Det är den du inte kan släppa.
Det är det som gör ont.
Du vet att det finns en chans!
Jag tror inte att du har hört ett enda jävla ord!
Vi startade på samma ställe.
Saker sket sig för dig, saker gick åt helvete för mig.
Men du ser inte saker på rätt sätt.
Jag förstår dig, jag vet vad du har förlorat,
vad du har gått genom.
Du ser inte saker på rätt sätt.
Men du kan komma tillbaka, jag vet att du kan det.
Du måste det.
Det kan inte sluta så här.
Det kan det bara inte.
Du måste kunna komma tillbaka från detta.
- Nej. - Morgan, snälla.
Nej!
Jag måste vidare.
Det ärdärför jag inte dog idag.
Det är tecknet.
Jag måste det.
Jag måste dra vidare.
Tja.
Jag tänkte precis börja leta efter er.
- Förlåt. - Det är lugnt.
Du är här nu.
Det är inget att bry sig om.
Tack.
Är han okay?
Nej, det är han inte.
Vänta. Hallå.
- Carl. - Morgan.
Jag var tvungen att skjuta dig.
Du förstår det va?
Jag är ledsen.
Du, grabben.
Du ska aldrig be om ursäkt.
Gick allt bra med henne?
Jag tror att hon kanske är en av oss.
Va?
Allt gick bra.
Hoppa in. Jag kastar in detta i skuffen.
Ser du något?
Jag vet att du ser saker.
Människor.
Jag brukade prata med min döda pojkvän.
Det händer.
Vill du köra?
Visst.
Bra.
För jag ser saker.
Översatt av AlbusDlx www.UNDERTEXTER.se