TIDLIGERE I "THE WALKING DEAD:"
Bandt du fast broren min før du forlot ham?!
- Jeg drar tilbake. - Merle, nei!
- Åssen er det der ute? - Stille.
Du må dra. Jeg sinker deg bare.
Vi drar om noen dager.
Whiskey 1-2. Hører du meg?
Snu 180. Fly nærmere, så vi får kontakt.
Ikke mist håpet. Vi har overlevd verre enn dette.
- Wellsey! - Mayday!
Hold dere fast! Jeg går ned borte ved veien!
Vi kræsjer!
Text: Teddyboy33 QTY RLS 2012
Du må roe ned.
Sett deg ned litt.
Jeg går og sjekker.
Det kommer noen.
- Noen overlevende? - To døde. Usikker på den tredje.
Spre dere.
Spar på ammunisjonen.
Det er en som lever. Tim!
Hjelp meg litt.
Nei.
Her borte, Shumpert.
Trekk ham ut.
Han redder dem. Vi bør gå og vise oss.
Ikke ennå.
Da kjører vi.
Ta det helt rolig, frøken.
Min er mye større enn din. Legg ned våpnene.
Sånn ja. Pent og pyntelig.
La meg se hendene.
Snu deg rundt. Sånn ja, helt rundt.
Fy flate. Blondie!
Pokker, du ser bra ut.
Hva med å gi en god klem til kompisen din Merle?
Be Stevens gjøre klar sykestua.
- Hvor mange? - Tre.
En med brudd og brannskader. En annen er bevisstløs.
Sjokk og dehydrering.
- Tredjemann? - Hun er uskadet.
- En kvinne? - To. De gjemte seg i skogen.
Vi har med en oppgave til deg, så få åpnet laboratoriet.
- Når da? - Fem minutter. Skru av radioen.
- Hva er det nå da? - Slå av, Milton.
- Michonne? - Jeg er her.
Hold den oppe.
Hvorfor holdes vi her?
- Vi vil dra. - Du er ikke frisk.
Det er mørkt. Dere bør overnatte her.
Hvor er vi?
Det kan jeg ikke si.
- Han vil forklare. - Hvem da?
Se til pasienten din, Doc.
Du lurte sikkert på om du så syner.
Du håpet sikkert det.
Vel, her er jeg.
Verden blir kanskje mindre når enden er nær?
Det er jo ikke så mange av oss igjen nå.
Da de fant meg, hadde jeg nesten blødd ihjel.
Dødssulten.
Jeg tenkte det kanskje var like greit å tygge på ei kule.
Ta meg en god, lang lur.
Vente på Daryl på den andre siden.
Har du sett broren min?
Ikke på lenge.
Da er vi to.
Han dro for å hente deg. Han og Rick.
Du hadde allerede reist.
Vel, ikke hele meg.
Rick, ja.
Han er kødden som bandt meg fast på taket.
Han prøvde. Daryl skjønte det.
Lillebroren min har alltid vært en god gutt.
Han ville fortsette letingen, men ting skjedde. Folk døde.
Mange.
Jim og Dale. Jackie, Sophia...
Amy.
- Søsteren din? - Ja.
Hun var ei god jente.
Det var leit å høre.
Det var flere. Mange flere.
Vi måtte dra fra Atlanta. Endte opp på en gård.
Daryl tok ansvar. Ble en viktig del av gruppen.
- Og nå er han død. - Jeg er ikke helt sikker.
- Vi ble avskjært av en flokk. - Hvor lenge siden er det?
Syv eller åtte måneder?
Jeg mistet de andre. Jeg ble forlatt.
Jeg kjenner følelsen.
Tviler jeg på.
Hva vil du med oss?
Pokker.
Der sitter hun...
...med tak over hodet og medisiner innabords.
Og hun vil vite hva jeg ønsker fra henne.
Jeg fikk deg og den stumme venninna di ut av gjørma.
Reddet skinnet deres. Jeg forventer en takk.
- Du siktet på oss med et våpen. - Oi, hun kan snakke.
Hvem er det som ikke har fått en pistol i fjeset her da?
Opp med hendene. Er det noen?
Shumpert, Crowley. Har noen siktet på dere?
Faen heller, jeg hadde pissa i buksa...
...hvis noen hadde kommet med hendene i lomma.
- De jævlene er farligere... - Takk skal du ha.
Greit.
- Har dere det bra? - Vi vil ha våpnene våre.
Klart det. Når dere går ut hovedporten.
- Vis oss veien. - Dere har holdt oss som fanger.
Ser du gitter foran vinduene? Dere blir tatt vare på.
- Vi blir bevoktet. - Vi kjenner dere ikke.
Vi vil bort herfra. Du kjørte kniven i hodet på to døde menn.
Hva faen skulle det bety?
- De ble forvandlet. - De ble ikke bitt!
Det har ikke noe å si.
Uansett hvordan vi dør, forvandles vi alle sammen.
Jeg gjorde slutt på lidelsene deres.
Det er en tung nyhet å svelge. Dere er ikke fanger, men gjester.
Dere kan dra hvis dere vil. Men porten stenges om kvelden.
Tiltrekker for mye oppmerksomhet.
Og spesielt du, trenger en god natts søvn.
Du hadde ikke overlevd èn dag til der ute i din tilstand.
Kom til meg i morgen, så får dere tilbake våpnene.
Ammunisjon, nistemat, medisiner og en bil hvis dere ønsker det.
Vi skilles som venner.
Velkommen til Woodbury.
Følg meg.
Avløs Pete ved porten bak.
Bruk lyskasteren.
Er dere fra militæret?
Vi har noen veteraner, men stort sett er vi selvlært.
Heftig utstyr de har der.
Noen kommer hit med våpen, men det meste ble samlet over tid.
Hva med resten av byen? Blir alt bevoktet?
Umulig.
Neida. Vi gjør det.
Det er en gærning her, Guvernør.
Kan jeg?
- Takker. - Kaller de deg Guvernør
Noen kallenavn blir man liksom aldri kvitt.
Buzz er et kallenavn, Guvernør er en tittel.
Forskjell på det.
Tok ham. Han har med noen venner.
Alt klart.
Vi henter dem i morgen. Kan ikke ligge der og råtne.
Begynner å stinke. Folk blir urolige.
Folk? Det er jo ingen her. Det er en spøkelsesby.
Denne veien.
Dere vil trives bedre her. Ikke noe hotell, men det er dusj.
Vi har begrenset med vann, så spar på det.
Dere har fått mat, vann og rent tøy.
Håper det er bra nok.
Jeg vet at du savner sverdet, men dere er trygge her.
Det setter vi pris på.
Hva med piloten? Klarer han seg?
Dr. Stevens gjør sitt beste.
Dere har nok flere spørsmål, men jeg er opptatt.
Snakk med kompisen min hvis dere trenger noe.
Vi snakkes i morgen.
Det er sant.
Dere har vært lenge alene. Imens laget Guvernøren dette.
- Hvor mange bor det her? - 73.
Eileen skal føde snart, så med den ungen blir det 74.
Arbeidet pågår stadig, men Rom ble ikke bygget på en dag.
- Litt av en sammenligning. - Vi har fortjent det.
Muren har holdt i over en måned. Ingen drepte her siden i vinter.
- Hvordan er det mulig? - Guvernøren innførte portforbud.
Ingen ute om kvelden. Lyd- og lysdisiplin.
Bevæpnede vakter og patruljer for å holde gomlerne i sjakk.
Jeg så hva patruljen deres driver med.
De hadde hengt opp en død en som veggpryd.
Jeg unnskylder det ikke, men de risikerer livet sitt for landsbyen.
De har mistet mange venner.
Alle takler det på sin måte.
Jeg skal ta det opp med Guvernøren.
Ting var under kontroll. Murene holdt dem ute.
Folk var beskyttet. Hadde nok mat og forsyninger.
Så ble en av oss bitt. Jeg aner ikke hvordan.
Han gikk berserk. Det brøt ut panikk.
Noen åpnet porten for å flykte. Andre ble bitt og infisert.
Folk ble helt gærne. Alt gikk til helvete på noen timer.
Laget mitt tok det de fant, før vi forlot posten vår.
- Hvor mange klarte å flykte? - Gruppen min telte 10 stykk.
Vi kjørte i omtrent 10 mil før det korket seg på motorveien.
Jeg fikk helikopteret på vingene for å rekognosere.
Hun ble skadet i oppstyret, men vi hadde ikke noe valg.
Folka mine?
Nei.
La meg dra og finne resten. Føre dem hit i sikkerhet.
De venter på deg der ute. Ubeskyttet.
Fortell hvor de er, så lover jeg at om de lever...
...skal jeg hente dem.
- Ferdig med oppgaven? - Bikkja har spist den allerede.
- Hva faen kalte du meg? - Er vi tilbake i skolegården eller?
Skal du ta skolepengene hans siden du først er igang?
Beklager, Guvernør.
Kanskje jeg har kastet bort tid på deg.
- Kanskje du ikke har lært noenting. - Han prøvde å røyke her inne.
Leker du med ilden, blir du brent. Fortell meg om jenta.
- Hun heter Andrea. - Kjenner du henne?
- Er hun med i Atlanta-gjengen? - Ja.
De som forlot meg på taket, så jeg måtte amputere armen.
- Kjenner hun broen din, Daryl? - Ja, det gjorde hun.
Snakk med henne igjen. Se om du kan finne ut mer.
Nå må du vise meg noe.
- Hva har du funnet ut? - Ganske imponerende.
Poeng for oppfinnsomhet.
Fjernet armene, de kan ikke gripe. Fjernet kjevene, de kan ikke bite.
Fjern muligheten deres for å spise, så mister de helt interessen.
De er ikke lenger i angrepsmodus. Vi kan trygt ha dem i nærheten.
- De blir føyelige på en måte. - Snikere.
Vel...føyelige.
- Eller snikere, du bestemmer. - Hvorfor beholde dem?
Insektspray.
Kamuflasje.
Gå sammen med gomlerne, og de tror du er en av dem.
Holde en lav profil. Ganske smart.
De er ganske tynne.
Hvorfor sulter de ikke?
De sulter, det går bare langsommere enn med oss.
- Vi påtvinger logikk i kaoset. - Det er bare bra.
Hva får vi igjen for det? Bare flere teorier. Ingen svar.
Ikke ennå.
- Om jeg fikk prate med kvinnene... - Merle tar hånd om det.
Jeg mener ikke å kritisere, Guvernør.
Jo, det gjør du.
Det er derfor jeg trenger deg. Pluss teen du lager.
Isåfall...
Å la Merle snakke med de damene uten oppsyn, syns jeg er feil.
Du har alltid sagt at verktøy- kasser trenger en hammer...
...men er hammer det rette verktøyet for den jobben?
Åtte måneder.
Utrolig at dere overlevde såpass lenge.
- Fordi vi er kvinner? - Fordi dere var alene.
- Vi hadde hverandre. - To mot røkla. Dårlige odds.
- Vi klarte oss. - Ja, det er imponerende.
Det er tøft å overleve i villmarken.
Våkne hver morgen og undre om dette er dagen det skjer.
Skjer det raskt eller tregt og....evigvarende.
Om noen knerter meg i hjernen eller om jeg blir til en av dem.
Tror du de husker noe fra sitt tidligere liv?
Det tenker jeg ikke på.
Milton tror det kan finnes spor av den personen de en gang var.
Som et ekko.
Du har sikkert tenkt tanken.
Ja, for lenge siden. Rett før den prøvde å bite meg.
Så drepte du den.
Jeg sier "den" fordi ingen liker å kalle dem "han"...
...eller "henne."
Hvem var de to som du hadde lenket fast?
Måten du kontrollerte dem på, brukte dem til din fordel.
Du kjente dem, ikke sant?
- La dem spise i fred. - Jeg beklager.
Det dere har laget her, er det sikkert nok?
- Hva om det kommer en flokk? - Muren holder.
- Hva er hemmeligheten? - Skikkelig høye murer.
Den soldaten hadde også en mur, og vi så hvordan det gikk...
Vi gjør vel det.
Hemmeligheten er egentlig det som skjer innenfor muren.
Det handler om å finne tilbake til sitt sanne jeg.
De venter på å bli reddet.
Her har folk et hjem og legetilsyn.
Unger går på skolen, voksne har en jobb å gjøre.
- Vi er egentlig et lite samfunn. - Med mye våpen og ammunisjon.
- Skader ikke. - Og høye murer.
Pluss menn som ofrer alt for å forsvare dem.
Sett sikkerheten vår i fare. Ødelegg samfunnet vårt.
Det skjer over mitt lik.
Du har det som plomma i egget mens verden raser sammen.
Ser jeg virkelig sånn ut?
Som man sår, høster man.
Vi er frøene. Vinteren er slutt, det er på tide å høste.
En tid for håp?
Vi skal ut for å ta tilbake det som er vårt.
Sivilisasjonen. Vi skal reise oss igjen.
Men denne gangen skal vi ikke spise hverandre.
En skål for sivilisasjonen.
Unnskyld meg.
Smaker teen?
- Beklager dette, men jeg må gå. - Vi vil ha våpnene våre.
Vi kan pakke inn maten, så får dere våpnene utenfor.
Men dere bør slappe av litt. Samle krefter.
Se dere litt rundt. Kanskje dere får lyst til å bli værende.
- Jeg stoler ikke på ham. - Hvorfor ikke?
Har du noensinne stolt på noen da?
- Ja. - Bare prøv i et par dager.
- Vi må samle tankene litt. - Tankene mine er alltid samlet.
Så ikke sånn ut da Milton spurte deg om ruslerne dine.
- Rett før han fikk en gaffel i øyet. - Han hadde ikke noe med det.
Det har vel ikke jeg heller da.
Vi var sammen i syv måneder, og jeg vet ennå ikke hvem du er.
Det er helt sant. Men du vet alt om meg.
Du vet nok.
Ruslerne var med oss hele vinteren, som beskyttelse.
- Du drepte dem uten å nøle. - Det var lettere enn du tror.
Kjøretøy på vei, korporal.
Vær på vakt.
- Ikke skyt! - Identifisèr deg.
Vi fant kompisen deres! Løytnant Wells.
- Helikopteret hans styrtet. - Hvor er han?
Vi har en liten leir. Han er hardt skadet, men i live.
De andre klarte seg ikke, beklager.
Men Wells sa at dere var her.
- Han ba meg om å hente dere. - Ja, de fant Wells!
Javisst. Nå fant vi dere også.
Vi må spare på kulene.
- Ta resten av våpnene. - Ja, sjef.
Gå og gjør slutt på den mannens lidelser.
La oss se hva "Uncle Sam" har å by på i dag.
Tre nye mennesker kom hit til oss i går.
En av dem var helikopterpilot fra sivilforsvaret.
Selv om han svever mellom liv og død...
...fortalte han oss om kolonnen på motorveien. Kameratene sine.
Jeg lovet at jeg skulle få dem hit i live.
Men de hadde ikke noen mur sånn som oss, eller gjerder.
Gomlerne kom oss i forkjøpet.
Mennene hadde lastebiler som inneholdt...
...våpen, medisiner, mat og mye vi trenger.
Vi kjente dem ikke, men vi skal hedre deres død...
...ved å ikke ta alt vi har her for gitt.
Det blir snart mørkt, så bare dra hjem.
Vær takknemlige for det dere har.
Pass på hverandre.
Du er her fortsatt.
- Noe jeg kan hjelpe med? - Nei, ikke i kveld.
Lang dag?
Har ikke hatt særlig mange korte dager i det siste. Adjø.
Hva heter du egentlig? Om det ikke er for mye forlangt.
Det sier jeg aldri.
Man skal aldri si aldri.
Aldri.
Text: Teddyboy33 QTY RLS 2012