Tidigare i The Walking Dead...
Jag var en av 10 personer som jobbade med Human Genome Project-
-och jag tror vi kan eliminera varenda en av de döda.
- Bekämpa eld med eld. - Vi hittade en skolbuss på baksidan.
- Nu när vi kan hämta andan... - Om vi saktar ner...
- Vi måste åka mot DC, på en gång. - Vi räddade era liv.
Och jag försöker rädda era! Rädda allas!
Stanna och hjälp oss, så följer vi med er.
Du börjar se lite slarvig ut.
Jag gör mig redo för pensionering.
Sänker trimningsstandarden.
Funderar på att bli rörmokare, fåraherde eller nåt.
Du vallar inga får nu, Abraham, ha blicken på målet.
Det har du fan rätt i.
Så ska det låta.
Jag kanske låter dig helraka hela mig. Slät som en delfin.
- Jag klipper dig ikväll. - Ja, frun.
Rosita kanske kan klippa dig också medan hon ändå håller på.
Det börjar bli lite långt i nacken.
Eller är det där kraften sitter?
Jag ska inte dräpa några lejon den närmaste framtiden.
Jag skulle inte sätta pengar på att ni får se mig likvidera-
-tusen filistéer med ett käkben från en åsna.
Så du nöjer dig med att rädda världen?
Ja.
Vad är det?
- Handlar det om igår? - Nej.
Ja, det och morgondagen.
Och jag tänker på prästen, vad han gjorde.
De kanske är precis bakom oss. Daryl och Carol kanske kom tillbaka.
De kanske tog kartan, hittade några bilar och är på väg.
De hinner ifatt. Vi banar väg för dem.
Hur länge kommer det ta? Efter du kommit till terminalen och gjort ditt?
Det beror på ett antal faktorer, inklusive densiteten på de infekterade-
-runt angreppsmål globalt.
Angreppsmål? Pratar vi om missiler?
Det är hemligstämplat.
- Jag trodde inte sånt behövdes. - Tänk om vi överlever?
- Spelar det nån roll då? - Kanske.
Hur fort saker normaliseras beror på ett antal faktorer-
-så som globala vädermönster som beräknades med antagandet-
-att bilar, plan, båtar och tåg-
-inte skulle släppa ut kolväten i atmosfären så här länge.
Ändrar spelreglerna ganska ordentligt när det gäller luftburna patogener.
Och håret?
För att jag gillar det.
Och ingen kommer i närheten av det med sax. Hör ni det, Ms Espinoza?
Ja, klart och tydligt.
- Ni kan skratta hur mycket ni vill. - Ingen skrattade åt dig.
Den smartaste man jag nånsin träffat älskade faktiskt mitt hår.
Min gamla chef, T. Brooks Ellis, chefen för Human Genome Project.
Han sa att mitt hår fick mig att se ut som, och jag citerar: "En kul kille".
Vilket jag är.
Men jag är inte Samson.
Svensk översättning: - StoraStyggaVargen -
Ellen...
Ellen!
Eugene!
Eugene, är du okej?
Prästen såg ingen annan utväg.
Håll ut, okej?
- Är alla andra okej? - Ja.
- Motorn brinner, vi måste ut. - Jag vet.
Okej, du och jag går först, slår ner dem-
-banar väg för Maggie och Rosita att ta sig ut-
-sen får alla börja slå ner dem, okej? - Ja, då kör vi.
- Tara? - Ja?
Täck Eugene och kom ut när det är över. På mitt kommando!
Nu!
Kom igen, jag vet att det är jobbigt och skrämmande-
-men det är dags att vara modig. - Det är inte obligatoriskt.
Det är det när man är körd ändå. Så man tar det valet som hjälper nån.
Kom nu.
Jag är precis bakom dig.
Kolla Eugene och se om han är sårad.
- Jag mår bra, bara lite småsår. - Kolla honom!
- Är det där ditt blod? - Ja.
Det öppnade sig igen.
Såren är tunnare än hårstrån. De blöder bara mycket.
Första hjälpen-lådan ligger i bussen. Jag ska se vad vi har.
Vi stannar inte. Vi fortsätter.
Vi hittar ett annat fordon längs vägen. Vårt uppdrag kvarstår.
Bara en tanke, inget annat, men vi har kört fast ganska ordentligt.
Det har tagit mycket tid att få bort saker från vägen.
- Kyrkan ligger bara 2,5 mil ditåt... - Nej. Vi går inte tillbaka.
Vi är i krig och reträtt betyder nederlag.
Vägen slår tillbaka, planen går åt helvete. Sånt vet ni.
Vi ska klara det här för att vi måste.
Varje riktning är ett frågetecken. Vi går inte tillbaka!
- Hur mår du? - Jag är frisk som en jävla nötkärna.
Vi går med dig. Du bestämmer här.
Jag måste bara veta att du är okej.
Det är så här saker avstannar.
Jag har inte råd med det just nu. Världen har inte råd med det.
Jag fick en ganska hård smäll på pungen i den där kraschen.
Jag är stressad och deprimerad över att se vår buss dö-
-men om du säger att vi fortsätter, då är jag okej.
Vi fortsätter.
Då spottar vi i nävarna och går vidare.
Vi hittar det vi behöver längs vägen.
Jag spottar inte på något.
Vi kanske kan hitta några hojar. Hojar brinner inte.
Okej.
- Eugene, vad gör du? - Ingenting.
Nu går vi.
Ellen!
Ell...?
Ellen?
Ellen...
Kom igen.
- Jag tar en runda. - Okej.
- Hej. - Hej.
Tack.
- För vad? - För att du kom.
Jag fick jobba för att få med dig men nu är det klart som korvspad för mig.
Du fattar.
Du kunde stuckit efter kraschen men du stannade.
- Jag ingick ett avtal. - Ja, men du kunde brutit det.
Vad skulle jag kunnat gjort åt det?
Ska du lägga undan den där i kväll?
- Och det där? Ska du lägga om det? - Nej, jag ska låta det andas lite.
Blev ganska illa skuren i kyrkan igår kväll.
Ja.
Det har blivit så att alla som lever är starka nu.
Det måste vi vara.
Antingen är du stark och hjälper dem som kan hjälpa dig, eller-
-är du stark och då kan de döda dig.
Då måste du döda dem.
Du måste döda dem och...
Jag skulle vilja säga att det aldrig är enkelt.
Men det är inte sant.
Det är den lättaste saken i världen nu.
Världen kommer förändras, eller hur?
Det kan du ge dig fan på att den ska.
Bäst du går och lägger dig. Du har ett sent vaktpass.
Ja.
Jag behöver verkligen ett skjut först.
Mer information än jag behövde, men visst.
Abraham! Han tittar igen.
Från självhjälpsavdelningen.
"Självhjälp."
Oroa dig inte för honom. Han är harmlös.
- Jag kommer snart. - Kom igen.
Hörru.
- Ärligt talat så tittade jag på dem. - Ja, jag såg det.
Jag tror de vet att jag tittar ibland, inte sagt att det är deras grej-
-eller min grej heller. Det är bara det att jag gillar den kvinnliga kroppen-
-och jag ser det som ett offerlöst brott som skänker både behag och distraktion.
Vi kanske kan ta och glömma det där.
Jag letade efter dig för att säga tack för att du hjälpte mig vid bussen.
Du räddade mitt liv.
- Det vet jag inte. - Det gjorde du.
Om jag gjorde det så var det du som skapade förutsättningarna för det.
Jag var körd ändå så jag valde det som hjälpte nån.
Jag trodde det var en klyscha men det visade sig stämma, poäng till dig.
Du har det inom dig. Även om du inte hade det innan, så har du det nu.
Jag är likadan. Du vet att du klarar det här.
Hörde du vad jag sa?
Bussen kraschade på grund av mig.
- Nej, det gjorde den inte. - Jo, det gjorde den.
Jag la krossat glas i bränsletanken.
Glödlampor jag hittade i kyrkan.
Fordonet skulle stannat innan vi kom fram till vägen.
- Du kunde dödat oss. - Det skulle inte bli som det blev.
Glaset skulle inte slita upp bränsleledningen bredvid tändstiften.
- Där hade vi verkligen otur. - Vad i helvete? Varför gjorde du så?
Eugene, varför... Eugene?
Varför gjorde du så?
Svara.
Jag uppskattar det positiva yttrandet och att ni bortser från perversionen-
-men jag vet empiriskt och definitivt att jag inte överlever ensam.
Så du dödade bussen?
Om jag inte botar smittan-
-om jag inte räddar världen har jag inget värde.
- Så funkar det inte. - Om jag inte fixar det-
-finns det inte en chans att jag skulle vara kvar och att ni skulle skydda mig.
Så klart vi skulle. Vi är vänner.
Vi tar hand om varandra. Så är det.
Det är så det fungerar.
Berätta inte för nån annan vad du gjort.
Jag håller tyst om det här och så fortsätter vi.
Du vet att du gjort bort dig. Du försöker, men grabben-
-du kan inte göra nåt sånt igen.
Det ska jag inte.
Du är fast med oss.
Precis som vi är fast med dig, vad som än händer.
- Jag vet inte varför jag berättade. - Det gör jag.
Välkommen till mänskligheten, skitstövel.
Kom. Det börjar bli sent.
Tänker du på dem?
Ja.
Jag har dåligt samvete.
Hörru.
Vi får ju...
...semestra lite på golvet i bokaffärer.
Vi är inte kvar där längre.
Vi lever för nåt annat. Och de får inte göra det här.
Ja, vi dog nästan idag.
Och vi har ingen bil.
Och vi dricker toalettvatten.
Det känns väldigt bra att ha det här.
För det handlar inte om vad som varit.
Inte om igår kväll.
Det handlar om vad som ska komma.
Ha inte dåligt samvete över det.
Ellen.
Ni är utom fara nu.
Jag stoppade dem.
Ni behöver inte vara rädda längre.
Det är okej.
Det är inte infekterat.
Har du gått sköterskeutbildning i smyg?
Roger och Pam lärde mig.
- Jag tycker vi ska stanna här idag. - Nej.
Är det nån bok du behöver läsa?
Vi hade tur igår. Men vi är alla mörbultade, särskilt du.
Vi har varit med om värre. Vi fortsätter vidare.
Skälet till att vi alltid stannar kanske är att vi aldrig startar på 100 %.
Varje minut vi ödslar på att inte få honom till Washington, så dör det folk.
Tror du inte jag förstår det? Efter allting?
- Jag vill faktiskt att vi kommer fram. - Nej, du vill sitta kvar här.
Du vill att vi stannar.
Stan är inte i så dåligt skick. Affären var inte ens rörd.
Vi skulle kunna ha en bra bas här.
Vi kan tillbringa en sista dag här och leta efter förnödenheter.
Vi letar på vägen.
Så har vi gjort sen Houston. Vi stannar inte nu.
Ni hörde damen. Vi fortsätter norrut.
Vi tappade ur toaletterna. Broad River ligger 8 km västerut.
Om inte annat så kan vi samla förnöden- heter där innan vi hittar ett fordon.
Vi har ett fordon.
Och nu råkar det vara så...
...att den har 2000 liter vatten i tanken.
Det var på tiden att det börjar gå vår väg!
Kom igen.
Bara en gång.
En enda jävla gång.
- Vi hittar nåt annat. - Om det fanns nåt här hade vi sett det.
Den här har skingrat massorna. Det har gått rakt in i luftintaget.
Vilket betyder att vi har ett luftfilter fullt av mänskliga kvarlevor.
Och det finns inte ett jävla hörn på denna jävla jord-
-som inte har blivit totalt sönderknullat!
- Abraham? - Vad!?
Den där går till kylaren. Luftintaget till motorn är på taket.
Tara, Maggie!
En enda jävla gång...!
Abraham, vänta!
Det kommer fler bakifrån!
Jag har varit på åtta marknader och en getrodeo.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Det ligger ett varuhus borta vid bokaffären.
Det är ganska förstört men det kanske finns lite saker. Torra kläder, kanske?
Inte nödvändigt. Jag kan rensa intaget på ett ögonblick.
Sen får motorn luft-
-och vi också. Du lufttorkar.
Vi rullar vidare.
SJUKA INSTÄNGDA LÅT DEM DÖ
Vad? Det här är helt sjukt!
Ellen?
AJ? Becca?!
Leta inte upp oss
Ellen!
Kom igen.
- Jag vet varför du har den frisyren. - Jag sa ju att jag gillar den.
Det tror jag på. Jag gillar den också.
Jag tror det finns en anledning att du gillar den.
Du är inte den folk tror att du är.
Du vill inte att de ska veta vem du är.
Jag hänger inte med.
Om du inte hade den hockeyfrillan skulle du nog vara som alla andra i labbet.
Men du är inte som alla andra.
Jag tror att många i din position förmodligen hade gett upp.
- Men det gjorde du inte. - Det fanns folk.
Många längs vägen, och de såg till att jag inte gav upp.
Det var inte endast jag.
Det var det.
Du startade det här.
Och du är inte som Samson. Han var en enda röra.
Jag hänger inte med.
Hans historia lyder så här...
När han en dag attackerades av ett lejon-
-gav gud honom styrka och han slog ihjäl det.
Sen går han tillbaka en dag, ensam-
-och ser att bina har byggt bo i kadavret.
Sen berättar han en gåta för folk.
"Från ätaren, något att äta. Från den starke, något sött."
Och jag har alltid tänkt, "Hur i helvete ska folk kunna svaret-
-när det handlar om hans eget liv?"
När svaret bara finns i hans eget huvud?
Vad i helvete är det där?
- Vad? - Vinden tilltar, du kommer känna det.
Vad är det där?
Vad det än är som stinker så är det inget trevligt.
Vi stannar inte.
Vi har stannat.
Vi går. Vi måste gå.
- Jag tänker inte lägga mig ner. - Abraham.
- Jag tänker inte låta mig förnedras. - Abraham, vi sticker härifrån.
Jag tänker inte överge skeppet.
Vänta.
- Vi måste sticka. - Nej. Nej, det gör vi inte.
De kan varken höra eller se oss. Inte härifrån.
- Det är lugnt. - Ja, det här är definitionen av lugnt.
- Det måste finnas en omväg. - Jag gör det inte.
Vi tog omvägar från Houston till Georgia, den leken är jag färdig med.
Vi åker inte igenom här, okej? Det kommer inte hända.
Vi har en skitstorm bakom dörr A och en storm av skit bakom dörr B.
Om du har tur är det vandrare eller en sönderskjuten bil.
Men förr eller senare bli du instängd.
Det slutar med att du stannar och att du dödar.
Vi går inte tillbaka. Vi kan inte gå tillbaka.
Jag pratar inte om att gå tillbaka.
- Bara söderut några kilometer. - Nej.
Vi har redan fått stanna på grund av ett luftfilter igensatt av inälvor.
- Det kommer hända igen. - Då använder vi slangen.
Tanken är tom, Abraham.
- Om vi gasar på... - Vi träffar dem och de saktar ner oss-
-och sen tar det stopp. - Jag sa inte att vi ska åka rakt fram!
- Det är så vägen går. - Vi kan komma igenom!
Det vet jag!
Och det betyder att vi varken ska söderut, runt eller tillbaka!
Nej.
De har rätt.
- Abraham. - Vad gör du, stanna.
- Jag tänker inte låta dig gör det. - Jo, det ska du.
- Du är färdig nu! - Gör det inte! Gör det inte!
Jag sa åt dig att inte röra mig! Du rör mig inte!
Jag är ingen forskare! Jag är ingen forskare!
Jag ljög. Jag är inte forskare.
Jag visste inte hur jag skulle avsluta det.
Jag är ingen forskare.
Du är en forskare. Jag har sett vad du kan göra.
Jag bara vet saker.
Du bara..."vet saker"?
Jag vet att jag är smartare än de flesta.
Jag vet att jag är en bra lögnare och att jag behövde ta mig till DC.
Varför?
För att jag tror att där är det störst chans att överleva.
Och jag ville överleva.
Om jag kunde lura några att ta mig dit så tänkte jag att jag gör dem en tjänst-
-med tanke på Houstons riskabla tillstånd och allt annat.
Folk har dött för att få dig hit.
Jag är medveten om det.
Stephanie, Warren, Pam-
-Rex, Roger, Josiah, Dirk och Josephine.
Och Bob.
Jag blev rädd när vi började närma oss-
-för jag är en ynkrygg...
Och att komma fram och behöva avslöja sanningen-
-blev riktigt jävla skrämmande.
Jag började försöka sänka farten.
Försöka klura ut något så att när vi kom fram...
Men nu inser jag att det inte längre finns nåt val.
Jag var körd ändå.
Jag ljög också om att T. Brooks Ellis gillade mitt hår.
Jag känner inte T. Brooks Ellis.
Men jag har läst en av hans böcker och han verkade vara en kille som inte-
-blinka om han fick se en hockeyfrilla.
Återigen...
Jag är smartare än er. Ni kanske vill lämna mig här...
- Kom igen! - Släpp honom!
- Åh, herregud. - Nej.
Eugene?
Res dig upp. Titta på mig.
Åh, herregud.
Eugene, hör du mig?
Eugene!
Ellen.
Hjälp mig!
Hjälp! Hjälp mig!
Hjälp mig, snälla!
Ta dem!
Ta dem. Ta dem.
Tack.
Jag tror de börjar bli snabbare.
Vänta.
Vänta ett tag!
Stanna!
- Ni får inte gå! - Varför?
Jag har ett väldigt viktigt uppdrag.