- Vad äckligt. Kasta i den. - Den torkar.
- Den luktar jätteilla. - Fyll den med salvia och lavendel.
- Sen, då? - Sen har du en jättefin nalle.
- Jag hade en likadan i din ålder. - Kolla!
Spring inte!
En träff! Jag behövde inte slå igen.
- Inte illa, va? - Visst...
Kolla, en till!
Lägg av. Spring inte!
Vänta!
Det är inget lik.
Hon lever.
- Vi måste ändå göra det. - Nej, det måste vi inte.
- Jo, det måste vi. - Nej. Inte om ingen får reda på det.
Men vi måste. Jag vill.
Det vill inte jag. Alltså gör vi det inte.
Tänker du berätta?
Säg bara om du tänker berätta. Är du en tjallare?
Jag är ingen tjallare men jag tänker inte hjälpa till.
Åtta rostiga burkar okra och en burk smärtstillande.
Det är det enda positiva... förutom det faktum att vi lever.
Det finns inget kvar som inte är dolt. Vi måste bara hitta det.
Fint...
"Vi måste bara hitta det." Jag blev orolig för ett ögonblick.
Vi gick längre än vi skulle.
Det finns inget kvar här ute.
Vi har inte energi att fortsätta. Vi har varit borta i två veckor.
Så länge Hilltop håller sitt ord har vi mat. Vi behöver ammunition.
Vi behöver medicin.
Folk räknar med oss. Du vet det!
Det betyder inget för mig längre.
Det vi gjorde på satellitstationen...
Alla människor vi dödade...
- Du såg det inte. Du såg återstoden. - Nej.
- Jag var också tvungen att göra det. - Det var vi allihop.
- För mjölk och majs! - Inte bara därför.
- Du vet att vi var tvungna. - Det är det som är grejen.
Du såg hur vi levde innan ni kom.
Vi visste inte ett skit.
- Vi trodde... - Vad då?
- Det spelar ingen roll.
Jag förstår nu.
Om det står mellan en själv och nån annan, så väljer man sig själv.
Man dödar dem man måste och fortsätter.
Vi jobbar inte tillsammans längre.
Det gör bara ont för att du vet att det du just sa är skitsnack.
Det är inte du, Heath.
Tara...
Det är jag.
Det är du.
Och det är alla som vill överleva.
Så är det bara.
Vi kan gå mot stranden, men efter i dag...
går vi tillbaka.
Även om vi bara har några rostiga burkar.
- Nej, jag fixar det. Tack. - Hittade ni nåt?
- Ev sa att hon kom till mynningen. - Vad såg hon?
Inget. Ända där borta, och inte ett jäkla skit.
Jag ska kolla upp det.
Gör det.
Det spelar ingen roll. Vi måste.
Rachel! Nej.
Hej.
Jag bara... Det var inte meningen.
Det är lugnt. Jag vill inte skada nån.
- Rachel... - Sänk era vapen.
- Bort från henne! - Hon har inte gjort nåt.
Det spelar ingen roll. Undan!
Förlåt. Jag bara gick in. Krälade. Jag visste inte att jag var inne.
Förlåt mig.
Jag kan bara gå.
Okej...
Det här går också bra. Vi kan fortsätta så här.
Vad tror vi?
Där finns många döda vinklar.
Vi kollar bakom presenningarna först.
- De verkar ha haft planer. - De hann nog inte genomföra dem.
Den är tung. Det kan vara nåt bra.
Tara? Vänta!
Ditåt. Spring!
- Heath! - Tara!
Heath!
- Vi måste lyssna på henne. - Vårt samhälle är i fara.
Vi var överens om att diskutera saken om nån tog sig in.
Behöver du gå på toaletten innan vi börjar?
Oj...
Nej. Tack.
Men kanske...?
Jag heter Natania. Det här är Kathy och Beatrice, som du har träffat.
- Är det bara jag som hör klockor? - Vi har sex stycken på olika avstånd.
- Och sirenen? - Vi hittade inte fler klockor.
De ska lura bort de döda som lockats hit.
- Inte illa. - De hjälper ibland.
Men grenar i vinden, prasslande löv... Tur att området är lugnt.
Evakueringarna, pråmarna... Om de ens finns på riktigt...
Så... Var kommer du ifrån?
Atlanta.
För länge sen.
Jag har rört på mig.
Min vän och jag har rest runt i några år. Vi jobbade på en fiskebåt.
- Har du nån med dig? - Vi tappade bort varandra.
Vilken sorts fiskebåt jobbade du på?
- Trålare? Snörpvadsbåt? Härbre? - Det sista.
Vad gjorde du här? Vi blir nervösa när folk hittar vårt hem.
Jag märkte det. Vi hittade resterna av en bosättning på en bro.
Vi letade grejer och anfölls av vandrare.
Vi försökte komma undan, men jag föll av bron.
Jag hamnade i inloppet.
Flodmynningen? Bukten? Jag är inte så bra på geografi.
Jag trodde att jag skulle dö och när jag nådde land svimmade jag.
- Det är bron vid Windsor. - Vet ni hur man kommer dit?
- Hon svarade inte på frågan. - Vad var frågan?
- Vad gjorde du här? - Jag följde efter Cyndie.
Jag behövde hjälp.
- Varför smög du omkring? - Jag ville se om det var säkert.
Jag är fortfarande osäker.
Jag är ledsen att jag skrämde er, men led mig rätt så sticker jag.
Jag måste leta efter min vän.
Om vi släpper dig hamnar vi i underläge. Du vet mycket om oss.
- Om ni släpper mig? - Ja.
I vanliga fall vore du redan död.
Vi skjuter främlingar som kommer hit.
Beatrice säger att du lät henne leva och mitt barnbarn räddade ditt liv.
Flickan... Cyndie.
Då återstår bara frågan vad vi ska göra med dig i stället.
Ja. Det är förstås lite knivigt.
Vila lite, så pratar vi mer senare. Nån av oss kanske kommer på nåt.
Visst.
- Jag hoppas att du gillar fisk. - Torkad fisk?
Hon gav dig saltad abborre.
- Tyckte du om det? - Visst.
- Nej, det gjorde du inte. - Nej, inte särskilt.
Det blir gryta.
Ni två har väl inte träffats formellt? Tara, det här är Cyndie.
Hej. Tack för det där på stranden, och allt som hände där ute.
Jag menar... Du räddade mitt liv.
Det gjorde du. Fast jag vet inte om din mormor är så glad för det.
Mamma hade varit det.
Hon visade vägen.
En väg... Jag försökte visa Rachel.
- Den lilla flickan? - Ja.
Hon har inte behövt göra det än.
Har du det?
- Jag är bra på att skjuta. - Ja, det är du.
Nu äter vi. Och pratar.
Ja...
- När åt du senast? - Räknas soja?
Vi har oändligt med fisk här. En av fördelarna med att bo vid havet.
Tror du... att det är något du skulle kunna vänja dig vid?
- Jag hoppas övertyga dig att stanna. - Va?
Varför inte? Det vore en utmärkt lösning.
Vår by förblir en hemlighet och du får en chans att rota dig.
Du är en duktig kämpe och en bra människa.
Vi kan hjälpa dig hitta din vän. Han får stanna här om han vill.
- Får han stanna här? - Varför inte?
Jag menar...
Jag trodde aldrig att jag skulle fråga, men var är alla män?
- Allihop? - Vi kom i bråk med en annan grupp.
Ingen av dem överlevde.
Vi förlorade andra, också.
Cyndie hade en elvaårig bror.
Deras mor också, min dotter.
Vi bestämde oss för att försvara oss. Vi skulle döda direkt.
Vi lämnade våra hem med bara kläderna vi hade på oss och fann det här.
Vi skulle leva i det fördolda...
och vi skulle överleva.
Du kunde ha skadat oss, men lät bli.
Vi låter säkert som monster, men du måste förstå varför vi gör det.
Du kanske kan överväga att stanna-
- och att vara ärlig med varifrån du kommer.
- Jag sa sanningen. - Jaså?
- Du sa att jobbade på ett härbre. - Just det.
- I ett härbre förvarar man kött. - Okej, jag ljög.
Jag kommer från ett riktigt samhälle.
Vi bor tillsammans, hjälper varandra. Vi har hus. Jag har en flickvän.
Vi har gjort saker, precis som ni...
Det fanns människor som hotade oss.
Deras högkvarter var en gammal satellitstation.
Vi gick dit mitt i natten... och dödade dem.
Varenda en av dem.
De dödade och terroriserade folk, men det var inte därför vi dödade dem.
Vi gjorde det för att överleva, precis som ni.
Vad sägs om den här lösningen: Våra grupper kanske kunde samarbeta?
Vi sa ju att ingen får veta om oss.
- Så kan ni inte leva i all evighet. - Jo.
Jag förstår er, men ser ni alla som fiender så hittar ni bara fiender.
Förr eller senare behöver ni vänner.
Vi kunde skydda varandra. Det skulle göra oss tryggare.
Okej.
Vi kan skicka en spanare med henne för att hitta hennes vän-
- och sen fortsätta till deras samhälle, för att se hur det är.
Jag gör det.
- Jag vill följa med henne. - Absolut inte. Du stack utan vidare.
- Jag trodde att vi var överens. - Ja.
Du stannar här tills du lär dig att ta ansvar. Du får fler chanser.
Om det inte funkar vill jag inte att du är där.
Det kommer fler chanser.
- Finns det ingen båt som heter...? - Nej.
Okej.
Det kommer att bli bättre. Världen kan bli som vanligt igen.
Jag hoppas att du har rätt. Var försiktig.
- Var är Cyndie? - I stugan och surar.
Allt är tack vare att hon bröt mot reglerna.
Lycka till, Tara.
Visst. Vi får jobba på det, Natania.
Tack. Vi ses snart.
Vi ses, Rachel.
- Förlåt att jag slog dig, Beatrice. - Du hade bara tur.
- Ja. Hur långt är det till bron? - Vi har gått halvvägs.
Håll ihop. Det är ganska snårigt.
Jag fixar det.
Snälla...
Jag kunde ha dödat dig i byn. Låt mig gå.
Du har inget kvar.
Ditt folk är döda.
Frälsarna... Satellitstationen ni förintade...
- Ni vet inte vad ni påbörjade. - Vi avslutade det. De är döda.
Ni stoppade dem inte. Det går inte. Det var bara en utpost.
Det finns fler. Fler Frälsare. Fler utposter.
Om de vet om dina vänner... är det redan för sent för dem.
Frälsarna?
Var det de som gjorde det här mot er? Var det de som dödade alla män?
Varenda man.
Varenda pojke över tio år.
De radade upp dem och sköt dem i huvudet.
Vi försökte slå tillbaka, precis som ni. Men de vann.
Vi skulle fortsätta jobba för dem, men en natt gav vi oss av.
Vi kom undan. Du ska inte få leda dem till oss.
De får som de vill.
Jag är ledsen att du inte...
Spring!
Vänta!
Du tänker inte skjuta mig.
- För att jag räddade dig? - Tre gånger. Du tänker inte skjuta.
Svär på att aldrig komma tillbaka.
Svär på att du aldrig berättar om oss, inte ens för dina egna.
Varför skulle jag komma tillbaka?
- Varför skulle jag berätta om er? - Du kanske kunde tjäna på det.
Nånting.
Varför dödade vi de två som kom i närheten?
Varför dödade ni alla på satellitstationen?
För att ni trodde att ni måste.
Men ingen av er var tvungen.
Ni gjorde det ändå.
Ingen är ond.
De bara väljer att glömma vilka de är.
Du måste svära.
Vissa människor är onda, Cyndie.
Jag har sett det.
Det är därför jag måste tillbaka. Nu.
Du måste svära.
Jag svär.
Här. Mat och vatten.
Kom nu. Jag ska visa dig till bron. Försök att inte trilla av.
- Det finns väl fler? - Ja. Jag tar skydd bakom bilarna.
- Sen, då? - Sen springer jag.
Det är det bästa jag vet.
- Du klarar det aldrig. - Jo, då.
- Jag kan hjälpa dig. - Det har du redan gjort.
- Säg att jag anföll dig... - De känner dig.
- Säg att du dödade mig. - De känner mig.
Jag går ingenstans förrän du är trygg på andra sidan.
Jag har geväret och ammunition.
Jag tog dig inte hit för att se dig dö.
Nu får vi det här överstökat, okej?
Kathy och Beatrice vet vart vi skulle. De är på väg.
Varför är du inte som de andra?
Efter allt som har hänt?
Varför är inte du det?
Okej.
Upp på den sidan. Spring!
Heath! Heath!
Heath, jag kommer! Jag kommer!
Nej, spring. Spring!
- Vi gör det tillsammans. - Jag vet.
Det kanske var du.
Jag hoppas att det var du.
VÄLKOMMEN TILL ALEXANDRIA SÄKER ZON
Jag beklagar, Tara.
Jag också.
Vi behöver inte bara sitta här.
Vapen, ammunition...
Har du inga tips?
Vad som helst. Var som helst! Säg bara var, så går jag.
Det måste finnas nåt.
Vi kan ge igen.
Vi kan ställa allt tillrätta.
Vi måste.
Det kan vi inte.
Jag såg inget sånt där ute.
Översättning: Gabriella Eseland www.btistudios.com