Hej.
Jag vet att du är här.
Jag är också fortfarande här.
Men det kanske du redan visste.
Det har dock inte blivit lättare.
Solen fortsätter gå upp.
Dagarna går och jorden fortsätter snurra.
Tiden bara fortsätter framåt.
Veckor, månader och år passerar...
...medan man försöker förstå alltihop.
Ibland går vi sönder, bara för att släppa in ljuset.
Man försöker hitta sin plats.
Man försöker se framåt mot en bättre framtid.
Men sanningen är...
...att vägen framför oss bara har blivit mörkare.
Det har blivit allt svårare att se.
Man kan känna sig så vilsen, så ensam...
...och man längtar så desperat efter nåt som kan visa en vägen.
Men till och med nu...
...efter all denna tid omgivna av mörker...
...finns det fortfarande ljusglimtar.
Små lysande fyrar...
...som kallar på oss.
De räcker inte för att lysa upp vår väg...
...men de räcker för att få oss att fortsätta framåt.
Att fortsätta försöka...
...fortsätta kämpa...
...och fortsätta drömma.
Det är vad jag gör varenda sekund av varenda dag...
...för din skull, och för vår.
Jag har inte gett upp...
...och det kommer jag aldrig att göra.
Kom igen.
- Judith! - Jude!
- Här är jag!
Är du oskadd?
Jag hörde dem ropa. De behövde hjälp.
Vår lastbil övermannades av dårar.
- Miss Grimes här räddade våra liv. - De behöver fortfarande vår hjälp.
- Vi kan inte, det vet du. - Men...
Jag fuskade lite inom matlagningskonsten en gång i tiden.
Med lite hjälp kan den här bocken bli en fin Osso Buco.
Stuvning.
Vi lagar stuvning. Det räcker längre och åt fler.
Är ni fler?
- Många fler, med murar och... - Judith!
- De tillhör en större grupp. - Dårarna är fortfarande här.
Inkommande!
Det är fler på väg. Vi måste härifrån.
De behöver mat, vatten och medicin.
Får inte de följa med så följer inte jag med.
- Kom igen. - Menar ni det?
Kom igen.
Det växer upp igen.
Finns det nåt här som inte faller samman?
- Ni har vår lojalitet, min drottning. - Jerry...
Gift med kungen och mor till prinsen. Det är bara att acceptera.
Har jag inte gjort det efter alla dessa år så lär det knappast ske.
Åh nej...
Henry!
- Ni måste härifrån. - Jag ska ingenstans.
Kan nån ge mig tejpen? - Om du håller så virar jag.
Hur ser det ut, Jerry?
Det är lugnt. Snyggt jobbat, kompis.
- Är alla oskadda? - Ännu ett rör brast. Henry löste det.
Med dessa enkla medel? Bra gjort, min son.
Pappa, vi håller ihop allt med plast och tejp.
- Men vi håller ihop det. - Vi behöver bättre verktyg.
Och nån som vet hur man använder dem.
- Vi har redan diskuterat det här. - Nej, du har diskuterat det.
Jag blir sen till middagen, så vänta inte på mig.
Jag uppskattar din passion och ärlighet-
-men ta dig inte ton mot mig.
Ja, sir. Förlåt.
Han har inte fel. Det här stället blir bara äldre. Det blir han också.
Jag vet.
Men det är nog fler som vill gå som lärling hos Earl Sutton i Hilltop.
Om han nu inte har pensionerat sig.
Vi löser det. Det här är hans hem och han vill laga det.
Det är snart marknad. Vi behöver honom här.
Du behöver honom här. Och efter marknaden behövs han till nåt annat.
- Du kommer alltid att behöva honom. - Jag vill bara...
Jag vill att han ska vara trygg.
Hilltop känns så avlägset. Mer avlägset än nånsin förr.
- Det har inte varit sig likt sen... - Jag vet.
Men ibland får man låta saker gå sönder för att släppa in ljuset.
Jag vill åter påminna om att det vi gör är ett grovt brott...
- ...mot rådande säkerhetsförordning. - Vi vet.
Kom igen.
- Vi tar oss en titt. - Jones Springs var säkert värre.
Du sa samma sak om Coalport när vi kom till Jones Springs.
Coalport var en fossiliserad stad av skit.
Ni är trygga här, jag lovar.
Hon lovar att vi är trygga här.
- Herrejävlar... - Vill ni ha lite vatten?
Det här är Alexandria. Det är mitt hem.
- Hej, pappa! - Gracie, stanna där.
Det finns en till i vagnen, en kvinna med en huvudskada.
Alex och övriga sköterskor har jour. Jag tar henne till sjukan direkt.
Jag följer med henne.
Vad är det som pågår?
Fem okända, inga vapen, en är på väg till sjukan.
- Inga vapen? Är ni säkra? - Bergsäkra.
De överlämnade vapnen frivilligt och lät sig muddras.
- Och vad gör de här? - Det var mitt beslut.
Det är inte upp till dig.
Jag tog beslutet. De behövde hjälp.
Judith, du vet reglerna. - Det gör ni allihop.
Men nu är de här och en är illa skadad.
Siddiq kollar henne, men...
Inget illa ment, men vi borde nog avgöra deras öde gemensamt.
Det blir snart mörkt.
Imorgon bitti kan rådet förhöra dem och rösta.
Okej, sätt dem i förvar.
- De ska rösta imorgon. - Kom igen.
Den var för pojken.
Det här är för mannen du har blivit.
Du beter dig som om vi aldrig ska ses mer. Jag är hemma till marknaden.
Den vill jag inte missa.
Som min far sa när jag lämnade mitt hem:
Visa respekt, ta ansvar, var vänlig och var försiktig.
Det ska jag, pappa. Jag lovar.
Det skulle kännas bättre om Jerry eller jag följde med.
Du måste ta hand om saker här. Marknaden är viktig.
Om vi kan sammanföra samhällena och få dem att samarbeta igen-
-så skulle det förändra allt.
Vi klarar oss. Han klarar sig.
Han ser världen som den borde vara, inte som den är. Han är en drömmare.
Jag undrar var han har fått det ifrån.
Det är inget fel med det. Den här världen kan behöva fler drömmare.
Och några fler av de som plockar ner oss på jorden igen.
Vem i Hilltop ska göra det för Henry?
Jag har några idéer.
Det tror jag säkert, min drottning...
Som ni ser av uppslutningen var det länge sen vi såg nya ansikten här.
Vi är ett rättvist samhälle med vettigt folk, men vi är inte veka.
Och det kommer inte att förändras idag.
Så låt oss börja. Vem av er är ledaren?
Vad får er att tro att vi har en?
- Kände ni varann sen tidigare? - Nej.
Det var Magna och Yumiko från början.
Sen kom Connie, Kelly-
-jag och Bernie.
Fy fan... Ursäkta.
Det var Bernie vi förlorade igår.
Det har förstås funnits fler.
Men precis som Bernie...
De klarade sig inte.
- Vilka var ni innan? - Jag, innan allt det här?
- Jag var musiklärare. - Servitris på en vägkrog.
Hon säger att hon var journalist, men hon är bara blygsam.
Hon avslöjade en massa vidriga politiker och satte dem bakom galler.
- Och du? - Jag gick i skolan.
Och hetsade upp mig för korkad skit som kändes som jordens undergång.
Och vilka är ni nu?
En kämpe.
Hon säger att hon är min skyddsängel, men egentligen är det tvärtom.
Jag antar att jag fortfarande är musiklärare.
Utbildning upphör aldrig-
- inte ens när man ställs inför monster och förödelse.
Vad har ni gjort för att överleva?
Det jag var tvungen att göra. Allt jag var tvungen att göra.
Hon säger att hon aldrig gav upp. Själv växte jag upp.
Jag... jag tror inte att jag gjorde nåt särskilt.
Jag vet inte vad jag gjorde för att förtjäna det.
I början hade jag bara tur. Jag var på rätt plats vid rätt tidpunkt.
Sen träffade jag rätt människor.
Grejen är, och det är lustigt...
Om man innan allt det här hade sett oss sitta vid samma bord-
- så hade man kanske tänkt att vi jobbade ihop.
För vi har verkligen inget gemensamt-
- bortsett från det faktum att vi andas.
Och det betyder en hel del numera, eller hur?
Tack. Om det var allt så föreslår jag att vi röstar.
Jag har en fråga.
Ordföranden ger ordet till ledamoten och säkerhetschefen.
Som samhälle vill vi vara vänliga.
Vi vill vara generösa och göra gott.
Men som vi vet-
- kan beslut som det vi nu ska fatta stå oss dyrt.
Kan du visa mig din vänstra hand?
Vad gör du, Michonne?
Skaffade du den på en vägkrog?
Dra åt helvete.
- Vad är det? - Vill du berätta?
- Michonne, har du nåt att säga... - Det är en fängelsetatuering.
De fyra punkterna är väggarna.
Den i mitten är du - fången.
Ett grovt brott.
- Bara för att hon var fånge... - Jag kan förklara.
- Jaså, du vill berätta sanningen? - Ja.
- Och du har inget att dölja? - Ingenting.
Lägg då kniven på bordet.
Jag minns, och det vet jag att ni också gör.
Så varsågoda att rösta. Jag stöder ert beslut.
Hörru!
- Får jag fråga dig en sak? - Nej.
- Hade inte du gett upp med den där? - Jo.
Men jag tror fortfarande att det finns folk därute som vi inte vet om.
Jag tror att Michonne har fel om överlevarna. Jag tror att de är goda.
Ett fängelsestraff betyder inte ett skit och det vet Michonne.
Hon hetsade upp folksamlingen med flit. Ända sen... du vet.
- Jo, jag vet. - Men de är här.
Och de stannar tills hon på sjukan är kry. Så hon hinner ändra sig.
Kanske det.
Jag pratade med Eugene.
Han tror att om vi tar oss längre ut och sätter upp en förstärkare-
-så kan vi förstärka signalen.
Ja, men du vet vad Michonne lär säga.
Brott mot säkerhetsföreskrifterna.
Att försöka nå folk med den där är som att famla i mörkret.
Men tänk på vad och vem vi kan hitta.
På vad som kan finnas därute.
Stanna här och hjälp till med de nya bäst du kan.
- Jag och Eugene tar hand om reläet. - Är du säker?
Har jag sagt hur fantastisk du är på sistone?
Ja, men om du vill fortsätta så tänker jag inte hindra dig.
Jag trodde att jag var klar med det här.
Klar med att prata med dig utan att nånsin få svar.
Men jag såg vad du gjorde för att skydda honom.
Hur inget annat betydde nåt, förutom han.
Nu måste jag vara likadan för deras skull.
Det är inte vad vi planerade och inte vad han önskade...
...men du var inte här. Och inte han heller.
Du behövde inte genomlida...
Judith?
Det är snart dags för din lektion. Och läxorna efter det.
Okej, mamma.
Är du säker? Skulle man inte ha svängt av till Hilltop tidigare?
Vi ska inte till Hilltop. Inte än.
- Hjälp! - Stopp!
Henry, vänta!
Fan också...
Släpp henne!
Min hjälte...
Släpp det!
Släpp det.
Jag var aldrig särskilt bra på matte-
- men jag är rätt säker på att vi är fler än ni.
Tjenare, chefen.
Vi närmar oss. Har du fått ordning på kretsarna?
Inte än, men om en grisblink eller två.
- Du måste verkligen gilla Gabriel. - Va?
Att anlita mig som medbrottsling för att skydda din karl-
- tolkar jag som ett tecken på att du menar allvar med honom.
Eugene, kan vi fokusera på uppgiften?
Okidoki.
Machetevevande präster utan djupseende-
-går det inte tretton på dussinet av.
Därmed inte sagt att du inte har andra valmöjligheter.
Exempelvis folk med lika goda egenskaper och trosövertygelser-
- baserade på fakta och vetenskap istället för på fabler och sagor.
- I största allmänhet, alltså... - Tänker du på nån särskild?
- Jag sa "i största allmänhet". - Just det...
Spåren ser färska ut. Det kan vara ett hundratal på väg österut.
Tur för oss att vårt jobb ligger västerut.
Hon fick en hjärnskakning och är lite uttorkad...
- ...men kan vara på benen imorgon. - Men borde hon det?
Det är inte upp till mig.
Hur lyder din historia, doktorn? Var du här från början?
Nej, jag var en främling som de släppte in.
- Schyst. - Men det var annorlunda då.
Förändrades saker av en anledning?
Det finns en anledning till allt.
Ursäkta mig.
Ni hade ingen chans, grabben.
Vi hade koll på er i flera kilometer.
Ni får ursäkta besväret. Det här är inte riktigt min grej-
- men vi har haft det tufft sen Sanctuary gick åt helsike.
Det här är allt vi har. Vi hade fler hästar, men vi blev hungriga.
Ni kunde ha anslutit er till nåt av de andra samhällena.
Det är inte heller min grej.
Hör här, du skonade mig förr i tiden så jag tänker visa samma hänsyn.
Behåll vagnen, era hästar och era liv.
Du kan till och med behålla din jävla pinne.
Vad ska jag med den till?
Allt annat är vårt och det gör oss kvitt.
Visst, ta det och stick.
Jag tror att jag tar stenen du har på näven också.
Henry, låt bli!
Kom an!
Här, ta den.
Ta den.
Ta den, den är din!
Trevligt att göra affärer med dig.
Jag tänkte säga att jag gillar vad du har gjort med håret.
"Flygplan A och flygplan B är 160 mil ifrån varann."
"Om plan A flyger österut i 800 km/h"-
- "och plan B västerut i 1 000 km/h"...
Vet du vad? Jag skulle boka en plats på plan C.
För det där lutar åt en helvetes flygkrock.
- Tänker du hjälpa mig eller inte? - All right, låt mig fråga en sak.
Har du nånsin sett ett flygplan flyga åt nåt håll i nån hastighet?
- Nej. - Tror du att du nånsin får göra det?
- Troligen inte. - Vad fan spelar det då för roll?
Matte ska relatera till verkligheten.
Vill du ha min hjälp får du fråga om nåt som gäller här och nu.
Du vet främlingarna vi tog hit igår?
Mamma tänker skicka iväg dem.
Nej, det kände jag inte till. Men låt mig gissa...
Eftersom du är du så vill du hjälpa dem.
- Jag hittade ju och tog hit dem. - Låt mig berätta en sak.
När jag var i din ålder tog jag hem hemlösa hundar. Mamma hatade det.
Jag fattade aldrig varför. De verkade alltid vara så snälla och tacksamma.
- Tills jag en dag tog hem fel hund. - Vad hände, bet den dig?
Inte mig. Den dödade de andra hundarna-
- och bet av halva mammas öra när hon försökte stoppa den.
Saken är den att den hunden verkade lika snäll och tacksam som resten.
Vad hände sen? Tog du hem nån till hund?
I helvete heller. Jag fattade poängen.
Jaha. Och se hur bra allt gick för dig.
- Vänta nu, ville du inte ha hjälp? - Jo.
- Men bara med matten. - Varför det?
För då spelar det ingen roll om man är god eller ond.
Siffrorna bryr sig inte.
- Det ser bra ut, Eugene! - Då kommer jag ner.
Okej...
Lugnt och fint, lätt som en plätt...
Herrejävulen... - Ro, en flock!
Pallra dig ner!
Helvete!
Eugene!
- Mitt knä... - Kan du stödja på det?
Det blir ett smärtsamt "icke".
Flocken måste ha gjort en u-sväng.
Använd den som krycka. Vi måste härifrån.
Jag fattar inte. Du försökte inte ens.
Det var ingen idé.
- Skitsnack. - Henry!
Nej, det finns rätt och fel.
Du lärde mig att kämpa för det som är rätt och bekämpa det som är fel.
Och jag minns när du gjorde det.
- Vad hände? - Du.
En vacker dag kommer du att förstå.
Jag är ledsen. Den där Michonne blåste mig.
Du kunde ha dumpat kniven! Skulle flickan skada oss?
- Du klantade dig, Magna. - Vi visste inte vad som skulle ske.
Jag ville att vi skulle ha alternativ.
- Ge hit det. - Vadå?
Yumikos halsband. Kom igen.
Ja, vi märkte det. Ge hit det.
Vi kan inte bara återvända dit ut! Hur länge skulle vi överleva?
Så länge vi kan. Minut för minut och dag för dag.
Kör hårt eller dö, eller hur? Precis som alltid.
Det funkade ju bra för Bernie...
Sluta. Var inte en idiot.
Om Bernie såg det här stället och hur vi skulle kunna leva-
-så vet du att han hade velat det.
- Vi har inget val. - Vi kämpar, som alltid!
- Vi kämpar. - Nej, låt henne vara.
De har tagit sig så här långt av en anledning.
De har gått igenom sitt eget Coalport.
Vi hämtar Miko och drar. Om det är vårt öde, må så vara.
- Tänker du översätta? - Ska vi inte övertala Michonne?
Börja inte du också med meningslösheter...
- Hon sa... - Jag vet.
Vi behöver det här.
Allt som Miko pratar om.
Lyssna på henne. Hon har rätt. De har små barn här.
Vill du debattera eller vill du slåss?
Jag tycker att vi sparar det åt folk som förtjänar det. - Röstar alla ja?
Kelly?
Bra, då har vi ett majoritetsbeslut. Ge hit det nu.
- Kom igen... - Jag ber snällt.
Sov på saken. Det känns nog bättre i dagsljus.
- Vänta... - Ringen kan jag släppa.
Men sakerna tillhörde folk jag kände. Folk som aldrig kom tillbaka.
- Vi hittade sakerna. Vi gjorde inget. - Ni skadade min son.
Jag svär att ni aldrig kommer att se oss igen.
Jag vet.
R.J!
- Jösses, varför är du vaken? - Mamma, jag är trött.
Du missade en.
- Tack. - Du hade rätt om mig.
Jag har gjort saker. Hemska saker.
Hade jag allt det här så hade jag inte heller litat på mig.
Vi har alla gjort saker. Annars hade vi inte varit här.
Det är inte alltid så lätt att leva med det.
Det är bättre än att förlora allt.
Judith Grimes...
Du sa att pappa hade velat att jag skulle ha den.
- För att skydda mig och mina nära. - Ja, men jag ska skydda dig.
Är det därför du sparkar ut dem?
För han hade nog velat att jag gjorde det jag gjorde igår också.
Han skulle ha varit stolt.
Din bror också.
Varför hjälper du dem inte, då?
En dag kommer du att förstå.
Jag vet att du pratar med honom ibland.
Med Carl också.
Jag börjar glömma deras röster.
Jag försöker låta bli, men de fortsätter tyna bort.
Jag hoppas att du fortfarande hör dem.
Mamma, jag är hungrig nu!
Hej... stora killen!
Kom igen!
Förbannat, det kommer bara fler och fler...
De närmar sig. Kom igen.
- Eugene! - Jag sinkar dig.
Jag kan inte fortsätta.
Jag distraherar gladeligen de döda medan du sticker iväg...
...men det är nåt jag har samlat stake för att säga...
- Nåt jag hållit inom mig länge... - Häll käft!
Sluta skapa konstig stämning. Vi klarar oss. Kom igen! Nu!
- Mamma? - Ja?
Förlåt för det jag sa igår kväll. Och tack.
Ingen fara. Du är i säkerhet och det är allt som räknas.
Vart ska vi? Vi tycks ha hamnat utanför kartan.
Håll ögonen på vägen, du. Jag vet vart jag ska.
Jag vet, men...
Behöver du lift, främling?
Förlåt. Hade jag vetat att vi skulle åka ut hade jag slagit mig hårdare.
Det är inte försent.
Magna erbjuder sig att slå henne igen så att vi får stanna.
Tack, doktorn.
Tack för er gästfrihet.
Särskilt din.
Tack.
Ändrade planer.
Det finns ett ställe som liknar det här. Ledaren där kanske tar emot er.
Jag kan eskortera er och prata med henne.
- Tänker du ta dem till Hilltop? - Med dig.
Du måste hålla koll på patienten.
- Vad händer? - Hon för oss nånstans där vi kan bo.
- Tack. - Lycka till.
Jag ska jobba på det.
Här borta!
Var är de...?
Det måste vara nära...
Låt dem inte komma undan...