Šta radiš ovde, čoveče?
Pa, došao sam da vam spašavam dupeta.
Mislim da možemo pomoći jedni drugima. -A ko si ti?
Radim za Lensa Hornsbija. On je napolju i lovi moje prijatelje.
Treba mi vaša pomoć da ga zaustavim.
Ako vaš sin nije uradio ono za šta ga optužuju, neko jeste.
Odložite oružje. -Odložite oružje!
Došli smo toliko daleko. Izgubili smo puno.
Zavezao si mog brata na krovu i ostavio ga tamo?!
Teško je verovati nekom kad može da ode bilo kad.
Ali ljudi koji umiru i ljudi koji odu
nisu izgubljeni zauvek. Verujem u to. Moram.
I sećajući se njihovih glasova... -Potrebna si ovim ljudima.
...održavamo ih u životu. -Budućnost sada pripada svima nama.
Odložite oružje! Da se niste mrdnuli!
Sredi tog tipa! -Baci nož! Uradi to, ili ćemo pucati!
Pusti ga! Odmah!
Odstupite svi!
Čuo si ga. Spusti oružje.
Ovo se ne odnosi samo na tebe. Treba mi živ.
Diksone. Nećemo to ovde i na taj način.
Biraš ovo govno?
Da sam ga izabrao, ti bi već bio pokojni. -Uradi ono što moraš, jebote.
Derile.
Šta si uradila? -Dogovorila sam se za nas.
Ne brini. Preživeće.
Dakle, ploča je samo obrisana? -Dug, smrti na obe strane.
Imamo hrane, vode, oružja.
Pamela pruža sve što nam je potrebno da završimo obnovu.
Besplatno. -I onda idemo kući?
To će odlučiti svako za sebe. -Kakve Pamela ima koristi od ovog?
Hornsbi. Govorimo ljudima šta je uradio.
Ovde, i u onoj kući gde su... ljudi umrli. On će biti kriv za sve.
Znači ovde se radi o spašavanju njenog sina.
To više nije naš problem.
Pričaćemo o ovome s našim ljudima kad se vrate.
Moramo dobro da razmislimo.
Da. Na primer kako su ubili većinu naših ljudi.
Još neko?
Mislim da je najvažnije to što smo zajedno.
Ne želim više da idem sama.
Ne verujem im. Ali ako ti kažeš da će nas taj dogovor vratiti kućama,
pod našim uslovima, onda mislim da vredi reskirati.
U redu.
Možeš li da me pomeriš par koraka? Mislim da sam se zaglavio u mravinjak.
Navikavaj se.
Uvek sam mislio da smo se dobro slagali.
Koliko si mojih ljudi ubio? -Merseru.
Mislio sam da si shvatio do sada... to nisu tvoji ljudi.
Bolje da se makneš, vojniče.
Bićeš vraćen u Komonvelt i sudiće ti se.
Vidi, Pamela, samo smo nas dvoje. Ne glumi.
Nije gluma, Lens. Otišao si predaleko.
Ozbiljno? Pre ti nije smetalo kako sam sređivao poslove.
Ne govorimo o prošlosti. Samo o sada. A ti si "sada" napravio veliko sranje.
Samo malo... -Možda preživiš, ako budeš radio kako treba.
Ali tvoj život u Komonveltu je završen. -Završen?
Nakon svih ovih godina, nakon toliko vremena što sam ti služio...
Daj molim te. Služio si sebe iznad svega i iznad svih.
Uvek si se trudio da dokažeš kako svet nije u pravu.
Odbijaš da to vidiš. Ali napravio sam nešto od sebe.
Ti si ljuti, zabludeli dečak, Lens.
Pokušavaš dobiti utakmicu, ali glup si da bi shvatio
da je nikad nisi ni igrao.
I dalje sam ti potreban.
Ako mi se nešto dogodi... određeni savezi u Komonveltu...
određeni faktori stabilizacije... verovatno će postati problem.
Kakvu god igru da igraš, Pamela... ja itekako učestvujem u njoj.
Lens Hornsbi je zloupotrebio svoj položaj
i prouzrokovao neizrecive patnje drugima.
Ali zahvaljujući delimičnoj pomoći prijatelja i saveznika...
zajedno s našim oružanim snagama, nije uspeo da pobegne.
I ja vam obećavam... pravda će biti zadovoljena.
Savršeno je to odigrala. Hornsbi je kriv, Sebastijan se izvukao.
Sutra je Dan Osnivača.
Prilika da se naša zajednica okupi i proslavi
ono što Komonvelt zaista čini velikim...
njegovi ljudi. I proslavićemo.
Nećemo zaboraviti, ali izdićemo se iznad ovog.
Jer mi smo Komonvelt.
Mora da ima još nešto što možemo učiniti.
Tvoji ljudi odlaze. To više nije tvoj problem.
Hej. Još uvek sam ovde. -Znam. Hvala ti.
Jesi li ikada razmatrala... promenu scenarija?
Pokazala si mi svoju kuću, pa bih ja tebi mogao pokazati svoju.
Možda jednog dana...
Ali još ne.
Moramo se uveriti da je Oušnsajd u redu.
Upoznaću Sindi i Rejčel sa planom, i videti šta im treba.
Trebaće malo vremena da se svi spreme i sakupe zalihe.
Idi prvo u Aleksandriju. U boljem je stanju negg?oHiltop.
Vidimo se tamo. -Čuvaj se.
Sigurno želiš da ideš? -Da. Da, u redu je.
Bila sam na putu nedeljama, pa šta fali još koju, zar ne?
Hej. -Hej. -Sve je spakovano. Poneću malo vode, važi?
U redu. Hvala ti.
"Šta fali još koju nedelju, ha?" -Izvini.
Ne izvinjavaj se.
Ne, samo sam...
Henri. Znaš, nisam ga zaboravila.
Samo... ne znam.
Samo ti potraži svoju sreću gde god možeš.
I nemoj da ti ikad bude žao.
Važi?
Važi.
Jesi li dobro? -Da.
Da. Mislim da jesam. -Nisam... Nisam ti se zahvalio što si je spasila.
Ni ja tebi što si me spasio.
I ne moramo. Samo to uradimo. -Da.
U redu, dođi. Čuvaj se tamo, važi?
I ti takođe.
Vratićemo se pre nego što trepneš.
U redu je.
Uzmi. To je tvoje.
Ne želim ga.
U redu.
Moja mama je pričala o danu kada će zauvek okačiti svoj mač.
Nije da ćemo biti potpuno sigurni,
ali dovoljno da se oseća da joj više neće biti potreban.
Ako i ja budem takva, stvari će se vrati kao što su bile pre.
Ali trebale bi biti i bolje. -Biće kad se vratimo kući. -Kako?
Još uvek je uništeno. A šta je sa ostalima ovde?
Da ostanemo i pomognemo im? Zar to niste radili ti, mama i tata
u Aleksandriji i Hiltopu? -To je bilo drugo.
Nije. Sad je jedina razlika
što bi ti radije pobegao nego što bi se borio. -Prokletstvo.
Prestani. Prestani.
Prestani bre.
Listići za lutriju! Uzmite svoje srećke!
Novi život samo za dolar! Lutrija!
Znaš, ne moraš više da vučeš tu stvar okolo.
Da, ali ne volim da razočaram decu.
Sigurna sam da bi to mogao raditi i neko drugi.
Možda samo uživam u vežbanju.
Ti nećeš doći, zar ne?
Ako je u pitanju lečenje, imaćemo dosta lekova,
Lično sam se uverila. Možda... Možda bi mogao doći i Tomi.
Nije to.
Moje mesto je ovde. Kad sam krenuo s Judžinom i Jumiko,
očajnički nam je trebala pomoć, sećaš se?
I očajnički sam želeo da napravim razliku... poslednji put.
Ali ovo mesto, ovi ljudi...
...ti... dali ste mi drugu šansu da napravim puno više.
Dakle, to ću i da uradim.
Pomagati ljudima drugog Kraljevstva, pre nego što se raspadne.
Hej. Dođite. -Naravno, da probamo. -Važi.
Sve bismo to mogli.
Danas je dan sećanja,
na one koji su položili svoje živote u temelje Komonvelta.
Njihova hrabrost učvršćuje naše zidove,
štiti naše porodice, budućnost, i samu Ameriku.
Ako će da čuju ovo, što onda ja moram da držim govor?
Ima puno stvari koje ćeš morati da uradiš ako ikad budeš vodio ovo mesto.
Maks, možeš li...
"Apsolutna je priviligeija biti ovde danas sa vama
dok odajemo poštovanje osnivačima našeg velikog doma."
To je sranje.
Ne treba mi to. Biću vođa zato što sam Milton.
Dosta toga si ugrozio svojom glupošću. Moraju videti da ništa ne kriješ.
I da te podseti da si njegov unuk.
I jesam. -Onda to pokaži njima. Pokaži meni.
I hoću. -Znam da hoćeš. Politika nije bila ni moj prvi izbor.
Rođen si da vodiš ovo mesto.
Izgleda da imate povišen amniotik. -Šta to znači?
Da ste na pravom mestu.
Moglo je biti problema da to nismo primetili ranije,
ali sada ćemo voditi računa i bićete dobro.
Dr. Klajner u salu br. 7. Dr. Klajner u salu br. 7.
Sve ovo postaje suviše stvarno za tebe? -Ne.
Ne. Ali jeste stvarno. -Biće sve u redu.
Ostanak ovde nije rešenje. -Da.
Nije.
Ima ljudi koji nas traže.
Ne mogu da ih reskiram. Ne želim.
Znaš, stalno mi se vrte ćaletove reči u glavi...
...kako govori, "Tvoj život...
ne pripada više tebi kad dobiješ decu. Nikad nije isto."
Uvek sam želeo da saznam šta to znači. I konačno sam saznao.
Ja i dalje čujem Ijana i Džesi.
I sve ljude što su ih ubili.
Ne treba nam ovo mesto.
Zato što smo sada mi.
Da.
U redu. Gde je Džudit?
RJ, gde je Džudit?
Ne bih smeo da kažem. -Trebala je da se pakuje.
Rekao sam da se moramo pakovati. Ali ona je rekla da neće ići.
Gde je otišla?
Ne znam.
Pronaći ćemo je.
Ovo roditeljstvo... nisam baš dobar u tome.
Ali ti si joj sada roditelj. -Šta bi on uradio?
Nemoj. Rik nije tu. Nego ti.
Čudno je to. Odjednom biti roditelj.
Kad se Sofija rodila, nisam imala pojma šta sam radila.
Samo sam sto posto znala da je volim.
Tako mala. Gledala je u mene za svašta.
Težina donošenja odluke koja bi napravila celu razliku.
Samo se nadam da smo napravili pravi izbor u pravo vreme.
Snaći ćeš se ti. Znam da hoćeš. -Da.
Nisam siguran da je ovo najbolja ideja. -Nemamo puno izbora.
Naravno da imamo. -Judžin, moram nešto preduzeti.
Godinama sam bila u njenom uredu. Čak i da nisam znala šta se stvarno dešava,
Sto posto sam znala da je Sebastijan đubre. I složila sam se sa tim.
Nemaš pojma kako je to kad osećaš krivicu.
Iznenadila bi se. Prilično sam upoznat s teretom krivice.
Bila sam ponosna na ono što smo učinili. Navikla sam da se osećam kao
da će možda uvek sve biti isto. Kao da smo bili zarobljeni u starom svetu.
Nakon svega, zašto ne bi pokušali nešto bolje?
I razmišljanje o tome je dobar osećaj.
Kao da bi možda stvarno mogli da promenimo stvari.
Ali sve se izbrisalo. Zato moram da pokušam.
Bez obzira šta će se dogoditi.
Ali ako ti to ne želiš, ako... je ovo previše... -Želim da budemo bezbedni.
Ne možemo verovati tom čoveku.
Ali ako zaista veruješ da nam neko spolja može pomoći, onda...
Progutaću to i dati sve od sebe.
Mislio sam da si već otišao. -Ne sasvim.
Prehrana za razgovor.
Samo ovoliko za svaki put što sam te izvlačio iz ćorke?
Iznenađen sam što to ne možeš učiniti za sebe.
Ko kaže da nisam?
Pokušaću da ovo neshvatim lično.
To je igra, zar ne? -Mogu li ponuditi neku pomoć?
Slaba ti je ta igra, Judžin.
Ako nešto želiš, zahtevaj.
Tražim bilo kakvu informaciju
koja bi mogla naneti štetu Pameli i njenom potomstvu.
To je malo teže.
Voleo bi da pomognem, ali ironija je...
što je Pamela jedini razlog što sam još živ.
Može prijateljski savet? Ako napadneš Miltonove, rasturiće te.
Pamela je jednostavno bolja. Ljudi su hteli glavu njenog sina...
a sad igraju po ulicama, slavljeći Miltonovo nasleđe.
Osnivači Komonvelta!
Zato mi veruj kad ti kažem... bolje ti je da budeš dobar
s Pamelom i njenim sinom, sadističkim seronjom.
Judžin, obavezno to prenesi i svojoj devojci.
Tako je dobra u skrivanju iza scene,
odmah do Pamele. Neka nastavi tako. Zadnje što želim
je da vas dvoje završite u ćorki kao što je ova moja.
Oboje se morate pomiriti sa tim.
Osim ako niste voljni da upropastite celu stvar.
Radićeš im onako kako sam ti zapovedio.
Budite jaki i hrabri.
Ne boj se i ne plaši ih se...
...jer Gospod tvoj korača uz tebe.
On vas neće ostaviti niti napustiti.
Moja poslednja beseda. -Nije ti poslednja.
Jeste li se spakovali?
Hoćeš nešto da ponesem odavde? -Moji parohijani su mi donosili hranu.
Možemo uživati u ambroziji gđe Brenan na putu kući.
To ćeš ti.
Znaš, nisam mislio da ću se vratiti ovom.
Njemu.
Ali vratio sam se.
Ljudi koji su sedeli u ovim klupama... oni su mi to omogućili.
I ti si njima nešto pružio.
I ono što si im pružio ostaće ovde i nakon što odeš.
Da.
Samo bih voleo da su umesto toga doneli šećernu vunu.
Ista stvar svake godine. Sve postavimo, sve se sklopi,
a mi ne stignemo ni da vidimo glavni događaj.
Nije bitno, sve dok slušam kako izvlače brojeve lota.
Obećavam da ću zaboraviti sve o tebi kad pobedim.
Možemo li vam pomoći?
Nisam pokušavala da te zabrinem. -Znam.
Samo... -Samo si htela da budeš sama.
Razumem. Nekad sam imao ovako mesto.
Kad sam hteo da se krijem i da ne idem kući.
Gde si išao? -Iza moje kuće je bila reka.
Išao sam tamo i čekao da moj ćale zaspi.
Često si bio sam?
Da. -Meni ne smeta da budem sama.
Ponekad mi se to više sviđa. -Pruža ti više vremena za razmišljanje.
Da shvatiš neke stvari.
Žao mi je za ono ranije. -U redu je.
Ne znam šta radim.
Ali jako se trudim.
Voleo bih da je bilo onako kako si ti želela.
Tako bi trebalo da bude. Ali nije.
I moram da te čuvam.
Neka pištolj ostane kod mene još malo...
dok ga ne budeš htela. Ili obratno.
Ali kako god da je, zaglavila si sa mnom.
Jesmo li se pomirili? -Pomirili smo se.
Hoću li moći da se pozdravim sa svojim prijateljima?
Da. Pomozi mi da ustanem.
Apsolutna je priviligeja biti ovde danas sa vama,
dok odajemo poštu osnivačima našeg velikog doma."
Zvučim k'o kreten. -Bićeš sjajan.
Ovo je za kasnije. A ja idem kući da se presvučem.
Dobro. Zvuči dobro. -Ovo je sranje!
"Apsolutna je..."
Hej.
Hvala.
Uradićeš to?
Mislim da nemam puno izbora. -Imaš. Svi imamo.
Ne ako pitaš moju mamu.
Ovo je trebao moj brat. To je ona htela.
Ja sam onaj koji je još uvek ovde.
Možeš biti i više od toga. -Znači to je u pitanju?
Ti si samo njen potrčko.
Nagovaraš me da radim sve što ona hoće, zar ne?
Ne radim ja samo za tvoju mamu. Ja sam i građanin. -Dobro.
Vođenje nije samo prenošenje narodu njenih reči.
Neka istina bi mogla biti pravi put. Ljudi poštuju takve stvari.
Ljudi ne vole poštenje. Vole da ima kažeš da je sve u redu,
da bi mogli nastaviti da ignorišu sranja u stvarnom svetu.
To nije istina. -Daj molim te.
Komonvelt je osnovan na takvim sranjima.
Očajnik mora poverovati da stari Američki san i dalje postoji.
Znaš, "Sve je moguće!"
"Mi... Mogli bi se izdići iznad naše stanice!" To je zajebancija.
Stvarnost je da sirotinja ostaje sirotinja
da bi bogati mogli raditi šta im se prohte.
Igra je nameštena. Nema traka za podizanje.
Isuse, moja keva namešta dobitnike lutrije.
I ništa nije bitno, i ništa se neće promeniti.
Ali oni ljudi za koje ti misliš da žele "poštenje"...
...da, oni su samo glupi da bi to shvatili.
To je patetično. -Zvuči kao da veruješ u to.
Ali možda...
možda si ti samo odabrao da budeš razmaženi seronja.
Mislim, ako to svi očekuju, ko se još može razočarati?
Mislila sam da je to bilo lepo.
Da. Idi i zabavi se.
Dobar posao.
Srećke za lutriju ovde! Srećke za lutriju ovde!
Svima je potrebna šansa!
Jesi li dobro? -Dame i gospodo... -Biću dobro.
...molim vas da zauzmete vaša mesta, jer počinje glavni događaj.
Narode Komonvelta,
jeste li spremni da budete svedoci borbe vekova?!
Kapetane, pazi!
O, Bože.
1, 2, 3!
Komonvelt! Komonvelt! Da vas čujem!
Komonvelt. -Hajde!
Hajde da se od srca zahvalimo našim borcima!
A sada da nastavimo sa ovim divnim danom.
Moj sin, Sebastijan, je pripremio par reči.
Hvala ti. Čast je i priviliegija
biti danas sa vama na proslavi...
Ja...
Znam da većina vas nema lepo mišljenje o meni.
Znam da sam to verovatno i zaslužio.
Trebaće dugo, dugo vremena
da zaslužim vaše poverenje, i da živim sa svojim nasleđem.
Nemam reči kojima bih opisao šta mi ovo mesto znači.
Ali moj deda je imao.
Dakle, ponizno vas molim, ako bi ste zajedno sa mnom saslušali
mudre reči predsednika Miltona, osnivača Komonvelta.
Daj molim te. Komonvelt je izgrađen na sranjima.
Očajnici moraju verovati da Američki san još postoji.
Znaš "Sve je moguće!"
"Mogli bi se izdići iznad naše stanice!" To je zajebancija.
Stvarnost je da sirotinja ostaje sirotinja
da bi bogataši mogli raditi šta im se prohte.
Igra je nameštena. Nema početne trake.
Isuse, moja keva namešta dobitnike na lutriji.
I ništa nije bitno... -Znao sam. Rekao sam vam!
...i ništa se neće promeniti. -Kučko!
Ali ljudi za koje ti misliš da žele "poštenje"... -Zaustavi tu kasetu.
Sačekaj. -Idi! -Da, oni su samo glupi da bi to shvatili.
Formirajte prsten. -Molim vas, ostanite mirni.
"Sve je moguće!"
"Mogli bi se izdići iznad naše stanice!" -Niko ne sme da puca.
To je zajebancija. -Povucite se!
Stvarnost je da sirotinja ostaje sirotinja... -Povucite se!
...da bi bogataši mogli da rade šta im se prohte.
Povucite se! Povucite se odmah! Nazad! Nazad!
Lešine! Imamo lešine na trgu!
Vraćaj se ovamo! Mrtva si!
Tango. Tango. Tango. Sve jedinice na trg.
Mrtvi su unutar zidova. Vas šestorica, za mnom.
Čuvajte guvernerku dok vas ne budem zvao. -Gde ideš?
Trebao bi da me štitiš. -Moj posao je da štitim Komonvelt, gđo.
Odmah! Idemo!
Džudit!
Hajde. Idemo. -Daj mi pištolj. Treba im naša pomoć.
Uradićemo to zajedno, važi? Hajde.
Glupa kučketino! Ti si ništa!
Upomoć! Pomozite mi!
Pomozite mi! -Moramo da idemo.
Upomoć!
Pomozite mi!
Pomozite mi! Pomozite mi!
Pomozite mi!
Upomoć! Pomozite mi!
Da, oni su samo glupi da bi to shvatili. Daj molim te.
Komonvelt je izgrađen na sranjima.
Očajnici moraju verovati da Američki san još postoji.
Znaš "Sve je moguće!"
"Mogli bi se izdići iznad naše stanice!" To je zajebancija.
Stvarnost je da sirotinja ostaje sirotinja
da bi bogataši mogli raditi šta im se prohte.