Öppna dig!
Mamma!
Skynda dig, mamma!
Mamma, skynda dig!
Förlåt, mamma.
Du fick oss nästan dödade igen!
Mamma, det är en man där...
Det är dags att flocken återvänder.
Först krävs mer insamlande. Vi måste hitta fler väktare.
Vi är långt borta från fienden. Deras rädsla kommer att avta.
De kommer att frukta oss oavsett var vi befinner oss.
De kommer att frukta oss på grund av det vi gjorde.
Tvivlar du på mig och vårt uppdrag?
Aldrig.
Ta med dig systrarna när du ger dig av.
De besitter en verklig gåva, ett väderkorn för de döda.
Vi vill inget illa.
Kan du prata?
Mamma, jag tycker inte om det här! Snälla...
Du kan försöka döda oss-
- men du ska veta två saker. Ett: Jag är inte lätt att döda.
Och två: Du måste även döda min dotter-
- för jag lämnar inte denna jord utan henne.
En natt.
- Tack. - Lämna inte denna korridor.
Får jag tvätta mig? Förlåt, mamma, men lukten...
Finns det vatten?
Är han ett monster?
Vi är alla monster nu.
Var på er vakt, byggnaderna kan vara fulla.
- Ska vi samla in allihop? - Alla vi hittar.
Dela upp er. Vi spårar bättre på varsitt håll.
Hörde du vad jag sa?
- Han håller koll på dig. - Solen känns annorlunda idag.
Känner du, syster? Som om den bränner sig rakt in i vårat skinn.
Sluta! Nu har du tankarna på annat håll igen.
Han kommer att märka att du inte är hängiven hennes sak.
Säg inte så.
Jag borde ha övergivit dig när jag hade chansen.
Jag hör dem. Därborta.
- Sjöng du? - Det skulle jag väl inte kalla det.
Gör inte om det.
- Har du nåt namn? - De döda har inga namn.
Det borde inte vi heller ha. Utan namn eller ett förflutet-
- kan vi som är starka nog att fortfarande leva härute-
- lära känna varandra på en ursprunglig nivå.
De fruktar inget. De vill bara äta.
De är fria.
Hur hamnade du härinne?
Ett gruff med de döda drev mig bort från lägret för några månader sen.
Är det därför du bär den där?
Mamma, kom tillbaka!
Jag tycker om det.
Ljudet av de döda.
Det är den enda sång som jag aldrig vill ska ta slut.
Fokusera, syster.
Vad är det med dig?
Du ska få betala...
Förlåt, förlåt!
Jag känner inte... Han har det bättre där.
Jag älskar honom, och han är borta!
Han är med dem, på en bättre plats!
Sluta!
Hon är en ohängiven nu.
Hennes handlingar hotade hela flocken.
Att lämna sitt barn förstörde henne.
Du kommer aldrig att förstå hur det känns att överge sitt barn.
Du tänker på Lydia.
Hon var död för mig långt innan jag dödade henne.
För henne till mig på den djupare platsen. Jag väntar där.
Du får sova härinne och jag finns utanför. Det kommer att vara tyst.
Varför är det stora kuddar över hela väggarna?
För att människorna som låstes in här inte skulle skada sig själva.
Människor som mannen därute?
De här väggarna skulle aldrig kunna kontrollera nån som han.
- Tycker du om honom? - Ja.
Jag vill inte ha den.
- Du har aldrig sovit utan henne. - Jag vill inte ha den!
Jag är inget litet barn längre. Jag vill inte ha den där dumma kaninen.
Jag vill inte vara rädd. Jag vill vara mer som du, mamma.
Jag har väntat så länge på att få höra det.
Och jag hoppas att du blir det-
- annars har jag inget annat val än att överge dig.
Snälla, lämna mig aldrig! Jag lovar att sköta mig bättre därute.
Du ska få se.
Jag älskar dig, mamma.
Sluta kalla mig det.
Förlåt, Alpha...
Snälla...
Jag ska inte prata om honom igen. Jag ber dig...
Ta av dig din mask.
Knäböj.
Tack...
Tack.
Visade Alpha dig sin nåd?
Jag ska aldrig förirra mig igen, syster.
Vi tänker också på det där stället fortfarande. Det såg så tryggt ut.
Där fanns boskap. Vi kan återvända allesammans. Vi kan få...
- Varför? - Ifrågasätt mig inte.
Förirrar hon sig igen så flår jag henne levande.
- Hon oroar flocken. - Vi får hålla ett öga på henne.
De andra har redan pratat om fienden och om livet de såg.
- Det är inget liv, det är en fantasi. - Flocken måste påminnas om det.
- De måste se det på nära håll. - Det ska de få göra.
- När? - Snart.
Är du tillfreds?
Jag har sett dig vandra iväg från lägret ensam på kvällarna.
Jag är här, precis som jag alltid har varit.
Jag tycker om att döda med dig.
Du är minsann annorlunda.
Folk som kände mig innan allt det här skulle nog säga samma sak.
Jag litade ändå aldrig på dem. Jag litar nästan inte på nån.
Inte jag heller.
Bra gjort, bjässen.
- "Bjässen"? - Som du vill. "Mr. B".
Jag trodde inte att vi hade namn.
Det är inget namn, det är en bokstav.
- Om jag är "B", vem är då du? - "A".
Ni kan alltså gå bland dem när ni är övertäckta?
Det handlar inte bara om det.
Man måste bli som dem och känna vad de känner.
- Och vad känner de? - Ingenting.
Det finns bara två sorters människor kvar i världen:
De som är modiga nog att gå med de döda, och alla andra.
Så säg mig, B: Vilken sort är du?
Ge er av.
Vid soluppgången. Och kom inte tillbaka.
Hur var det att vara ensam med henne?
Precis som man föreställer sig.
Hon är kraftfull. Så lugn.
Mitt huvud känns äntligen som det ska igen.
- Tänker du inte längre på honom? - Jag är glad för den uppoffringen.
Precis som Alpha offrade sin dotter.
Hon sa att hon inte fällde en tår när hon såg henne dö.
Hon är Alpha. Hon gråter inte.
Jag är så ledsen för att jag riskerade det vi har här.
Jag vet.
Gör inte om det. Aldrig nånsin.
Menade du vad du sa förut? Att du önskar att du hade övergivit mig?
Sov nu, syrran.
- Dra tillbaka dem. - Håll ihop. Få inte panik.
- De är för många. - Håll kursen. Jag vill ha dem.
- Ta med honom. - Tog du med ett barn hit?
Nej!
Ångrar du vad du gjorde?
Hon var en ohängiven. Hon hörde inte längre hemma hos oss.
Jag var tvungen att skydda Alpha.
Och det gjorde du. Det var ditt öde.
Precis som lejonet kväver sin ylande unge-
- är vi starkast när vi dödar vårt eget blod.
Det är det renaste och mest ärliga sättet att bringa ordning i kaoset.
Din renhet kommer aldrig att glömmas bort.
Ja, Alpha.
Jag ser storhet i dig.
Det finns en reva. Ska jag laga den?
Lämna oss.
Är du skadad?
- Jag har aldrig känt mig lugnare. - Lugn?
Vi förlorade tre av våra egna och ännu fler av de döda, och du är lugn?
Det var ren förödelse.
Det finns en klarhet i kaoset.
Hon fruktar ingenting.
Vi är alla monster nu, vi är alla monster nu...
Vi är alla monster nu.
Vi är alla monster nu...
För ditt mod och din uppoffring-
- och för att du satte flockens behov framför dina egna-
- utnämner jag dig till "Gamma".
- För Gamma. - För Gamma, för Gamma, för Gamma...
Du har varit borta i timmar.
- Är du arg på mig? - Jag känner ingenting för dig.
Jag är också tom, precis som Alpha vill.
Var är hon?
Jag såg henne röra sig mot det gamla lägret för en stund sen.
Vi är alla monster nu... Vi är alla monster nu...
Lydia?
- Har du förirrat dig? - Har du?
Jag sa åt dig att aldrig komma hit.
- Jag måste hitta min dotter. - Det struntar jag i.
Behöll du den där?
Det här är för Lydias skull.
Du sa att hon var död. Att du dödade henne.
Du vill ha henne tillbaka.
- Du borde inte ha kommit hit. - Varför?
Varför Ijög du för mig?
Hon kommer aldrig tillbaka, oavsett hur mycket du önskar det-
- eller hur mycket du försöker ersätta henne med nån annan.
Hon är borta, Alpha!
Nej!
Hon är min dotter, mitt barn!
Jag kunde inte döda henne!
De kan inte få veta det. De får inte veta att Lydia lever.
- De kan inte få veta. - Det får de inte.
Lydia är död. Hon är död för mig.
Hon var död i samma stund som hon föddes-
- eftersom hon inte var som jag.
Eftersom hon inte var som jag!
Hon var inte som jag!
Jag känner dig bättre än du själv gör.
Du har dina demoner precis som jag, men du är inte trasig!
Du skapades för det här.
Sluta, hon försöker rädda dig!
Min älskling...
- Jag var stark, mamma. - Det var du, älskling.
Jag är så stolt över dig.
Men du skulle bara våga lämna mig igen, hör du det?!
Världen blev mörk för att vi skulle finna en ny väg.
Så kom, föIj med...
Vandra med mig i mörkret.
Vandra med mig. Då kommer du aldrig att vara ensam igen, min "B".
Jag är världens undergång... Jag är världens undergång...
Jag är världens undergång.
Vi är världens undergång. Vi är världens undergång.
- FöIj med oss. - Jag kan inte lämna honom.
Det behöver du inte.
Jag såg rök vid gränsen.
Fienden kan ha korsat den.
Vi måste lära dem en läxa, och flocken ska se på.
Vi återvänder.
Vi vandrar i mörkret. Vi är fria.
Vi badar i blod. Vi är fria.
Vi älskar inget. Vi är fria.
Vi fruktar inget. Vi är fria.
Vi behöver inga ord. Vi är fria.
Vi omfamnar all död. Vi är fria.
Detta är världens undergång.
Nu sker världens undergång.
Vi är världens undergång.