Titta...
Öppna ögonen.
Cheryl? Kom här. Drick.
RAPPORTERA ALLA PROBLEM TILL EUGENE ELLER SIDDIQ
Ut härifrån. Vi behöver cellen.
- Vet du vem han är? - Det är han som vaktar väktarna.
Jag menar gångarna.
- Vet han var din mors hord är? - Antagligen.
- Du utsätter oss alla för fara! - Vi måste hitta horden.
Du beslutade alltså åt oss alla, trots riskerna?
Det spelar ingen roll längre. Vi måste ändå hitta dem.
Jag följer med in och Siddiq plåstrar om honom.
- Han får blöda tills han svarar. - Det är inte upp till dig!
Jag tänker inte förvärra det här, och rådet lär hålla med mig.
Även Michonne.
Kom, du kan bo hos mig.
Gå upp, du.
- Tack för att du tog mitt parti. - Det var bara sanningen.
Viskaren lär inte ge vika så lätt. Vill du stå över så fattar jag.
Ner.
Duktig vovve.
Den är fortfarande din.
Det här hjälper mot blåmärkena.
- Jag har haft värre. - Jag också.
- Vet du nåt mer om viskaren? - Han kommer inte att förråda mamma.
De som vaktar horden är lojala. Hon ger dem inget val.
Det kommer inte heller jag att göra. Nåt mer?
Folk kommer att dö, eller hur?
Jag hatar dem.
Men jag känner dem också.
Alpha drog en gräns och du måste välja vilken sida du står på.
Jag önskar att jag hade följt med Henry när han bad mig.
Det gör jag också.
Min mamma förvrider huvudet på folk.
Hon får dem att göra som hon vill.
Hon får dem att tro att de vill samma sak.
Folk lyder eftersom de tror att de inte har nåt val.
Men om ni låter honom se vad ni har här-
- och att ett sånt här ställe kan överleva...
En sådan tanke är farlig. Den skulle sprida sig.
Och det finns inget mamma skulle kunna göra för att stoppa den.
- Försök inte med nåt. - Aldrig.
Han behöver sys.
Jag känner dig.
Titta...
Dante kan ta över nu.
Jag mår bra.
Gå ut. Nu.
Titta...
- Du äter bröd varenda dag. - Ja.
Bakat i morse.
Jag har lite extra om du vill ha.
- Hur kan ni göra så mycket? - Med mjöl.
Men varje dag? Det måste vara många som bara bakar.
Så många som behövs.
Från min dotter.
- Har du barn? - Bara hon. Mer klarar jag inte av.
- Finns det fler? - Ja.
- Har du...? - Barn hindrar en och gör en svag.
Har du nån släkt, då? Bröder eller systrar?
Jag är enda barnet.
Då sätter vi igång.
Hur ska du ha det?
Honung eller sylt? Jordgubb eller äpple?
Alltihop.
Inga problem. Vi har massor här.
Till lunch tänkte jag mig saltad fisk.
Jag gillar att slå in dem i färska salladsblad.
- Sen tillsätter vi lite... - Vad vill du?
- Just nu ska vi bara prata. - Jag står över.
Okej.
Då kan du äta istället.
Gott?
Nej.
- Mår du bra? - Ja.
- Mår jag bra? - Ja, fin och glåmig.
- Men fortfarande snygg. - Det har du jävligt rätt i.
Om det inte vore för Gabriel skulle jag lägga in en stöt.
Låt inte det hindra dig. Han har inte ett enda svartsjukt ben i kroppen.
Inte? Då så, maka på dig.
Jag har funderat på Eugene.
- Förlåt. Din andre karl. - Ja.
Vi skulle prata men jag missade det.
Jag vill inte att han ska tro att jag dissade honom, eller nåt.
Han överlever. Den snubben kommer alltid igen.
Det är det inte alla som gör.
Jag testade några av hans bäbistips.
Bajsdiagrammet... Den skiten var mitt i prick, bokstavlig talat.
Eugene är en tvättäkta skitolog.
- Vi har en unge ihop, morsan. - Ja, det har vi.
Det trodde jag aldrig, i den här världen.
Försök låta bli att tänka på det. Det skrämmer mig varenda gång.
Jag vill bara göra rätt och vara en bra pappa.
Det skrämmer mig också att du är pappa.
- Tack. - Nej då, hon har tur som har dig.
Det har vi båda två.
Sätt dig upp.
- Går det bra? - Ja.
- Mår du bra? - Ja då.
Det är bara många patienter och mycket jobb kvar innan jag får sova.
Kryp ner nu.
Var är horden?
Berätta.
Du har det djuriska i dig, damen.
Vore vi därute skulle jag ta dig som en löptik.
Det räcker.
Ni är svaga allihop.
Jag tänker börja med dina fingrar.
Sen båda dina öron. Sen tar vi alla dina tänder.
Ni Ijuger för er själva. Och för varann.
Vad är det ni kämpar för? Mackor?
Ni ignorerar sanningen trots att den stirrar er i ögonen.
Jag skulle aldrig förråda Alpha.
Hon räddade mig. Hon skyddar mig. Hon älskar mig.
Hon älskar oss alla.
Hon offrade sin egen dotter för vår skull.
- Dödade hon Lydia? - Ja.
Det gjorde hon.
Och jag är villig att ge mitt liv för henne.
Stanna!
- Det här måste få ett slut. - Blanda inte in Lydia.
Han svalde vartenda ord av Alphas skitsnack. Vartenda ord.
Får han se att Lydia lever och att hans stora ledare Ijög...
- ... så kanske nåt förändras. - Jag ber dig.
- Hon har varit med om tillräckligt. - Låt henne avgöra det själv.
Det här är enda sättet, och det vet du.
- Är det så bra? - Det är lite bättre än förra gången.
Vet du hur jag vet att en man Ijuger?
Hans läppar rör sig.
Cheryl, du kommer att klara det här. Det ska jag se till.
Sätt dig, doktorn.
Du ser värre ut än jag. Stäng korpgluggarna och vila.
- Cheryl, jag kan inte... - Jag behöver ingen vård.
Jag har nått frid.
Men andra behöver dig på alerten.
Varsågod.
Hon är faktiskt en rätt bra ryttare. Oftast använder hon det nog-
- som en ursäkt för att få vara ute med kompisar.
- Red du? - Ibland.
Jag kunde inte få nog. Jag hittade på allt möjligt för att få stanna ute.
Jag fortsatte även om det bara var längs vår gata.
Som barn försökte vi alltid ta den långa vägen hem, runt sjön.
Bror eller syster?
Jag ber om ursäkt.
Jag hade en bror. Han var några år yngre än jag.
Han...
Han älskade bilar. Det enda han älskade mer än bilar var människor.
Och de älskade honom. Jag tänker fortfarande på honom varenda dag.
Jag vet hur det känns att förlora nån och det hjälper att prata om det.
Det du håller på med, alla frågor och grävandet efter information...
Jag borde väl göra samma sak, men vad vore det för mening?
Kan vi inte bara prata om sånt som inte är värt att rapportera?
Jag kan babbla om min brorsa och du kanske kan...
Vi vandrar i mörkret. Vi är fria. Vi badar i blod. Vi är fria.
Vi vandrar i mörkret. Vi är fria. Vi badar i blod...
När vi kom tillbaka skakade han av smärta.
Vi vandrar i mörkret... - Hela mig, doktorn. Jag brinner upp.
- Vad är det för fel? - Inte fan vet jag! Få det att sluta!
- Jag fixar det. - Nej.
Andningen är ansträngd, pupillerna vidgade och musklerna krampar.
Men inga spår av infektion. Det är nåt som inte stämmer.
Håll fast honom!
Dante, hämta den röda barken i min väska!
Lugn, lugn...
- Gav du honom det här i morse? - Ja, mot smärta och inflammation.
Du dödade honom.
Hur då?
- Det där är ju rölleka. - Det är odört.
Jag visste inte...
- Jag visste inte. Jag trodde... - Vadå?
- Vad trodde du? - Att det inte var odört, eftersom...
Eftersom vadå, Dante?
Eftersom du packade den.
PAPPA + GRACIE
En väktare mindre till vår hord.
- Mannen med metallarmen? - Aaron.
- Han har en dotter. - Är det allt du har fått veta?
Frågade du efter din systers barn?
Det finns inget att fråga.
Han är en av dem. Han kommer att slakta vår sort.
Han kommer att hitta dina svagheter.
Han kommer att använda din syster emot dig.
Avlägsna din mask.
Vi utsätts för ständiga prövningar.
Vi måste förbli starka.
Jag tror på dig.
Betvivla aldrig det.
Du är min Gamma.
Berätta för mig.
Denne Aaron...
Han frestar dig med sina lögner.
Låt dig inte förledas.
Om folk får veta så lär de få panik.
- Om Alpha får veta... - Det får hon inte.
Jag städar upp röran.
Jag hjälper till. Det är inte du som har orsakat den.
- Vi ska inte på jakt, eller hur? - Vill du ändå hjälpa till?
- Ja. - Bra.
Cheryl?
Jag tänkte leta rätt på dig, men...
Cheryl, du klarar det här. - Det är odört. Du dödade honom.
Öppna ögonen...
Titta.
- Titta... - Enid!
- Jag hörde vad som hände. - Jag vill inte prata om det.
- Gå hem, du borde ligga till sängs. - Nej.
Sätt igång, annars hoppar vi i igen och drunknar tillsammans.
Det finns inget att säga. Han dog på grund av min...
Försök inte. Jag vill höra den riktiga skiten.
Det som har gnagt på dig i veckor. Berätta.
Det är som om jag fortfarande är där.
Hela tiden, som att jag aldrig kom därifrån.
Men det är bara fragment. Och de är hopblandade, som ett pussel.
Skriken och doften...
Blodet, alltihop...
Jag kan inte få stopp på det.
Folk dör.
- Cheryl är redan... - Cheryl var sjuk.
Du gör allt du kan. Du är inte ensam.
Menar du Dante?
Vet du varför han irriterar mig så mycket?
Enid.
När han är där så tänker jag bara på hur mycket jag saknar henne.
Sen kommer jag ihåg hur jag svek henne.
Det gjorde du inte. Det här är inte ditt fel.
- Det subban gjorde är inte ditt fel. - Du var inte där!
Okej?
Enid och Tara...
Människor jag älskade dog inför mina ögon-
- och nu tvingas jag se det om och om igen.
Och jag gjorde ingenting! Jag bara...
Jag rörde mig inte. Jag hjälpte inte till.
Jag tittade bara på.
På grund av mig har fler människor... Jag är helt enkelt...
- Jag är inte tillräckligt smart. - Skitsnack.
Skitsnack.
Du måste ta dig igenom det.
Du måste kämpa emot.
För Cocos skull. Och för min. Och för alla andra som älskar dig.
Och det kan du göra. Du kommer att göra det.
För du är inte ensam.
Och du är den smartaste jag känner.
Bortsett från mig, så klart.
Jag kommer fortfarande inte på varför du är sjuk.
Du varken bor eller jobbar med de andra patienterna.
Ni äter inte ens samma saker.
Det finns ingen gemensam nämnare. Åtminstone ingen som jag kan...
- Vad är det? - Inget. Gå hem, okej?
Gå hem.
DRICKBART ODRICKBART
Nej, den där är din nu.
- En gåva. - Jag vill inte ha nåt av dig.
Ta den annars bränner jag den.
All right, nu är det slutlekt.
Jag ställer frågorna och du svarar, begrips?
Gör inte så här. Du är inte sån.
Du har ingen aning om hur jag är.
Hur många är ni?
Släpp honom.
Släpp honom!
Nej...
Nej... Nej!
Din mor sa till sitt folk att hon dödade dig.
- Du sa att du ville ha min hjälp. - Ja.
- Du utnyttjade mig. - Jag är ledsen, Lydia.
- Du är precis som hon! - Lydia...
Du ville att jag skulle välja sida. Jag väljer min.
Du kan inte ge dig av dit ut. Det är för farligt.
Du kan inte hindra mig.
Vänta, de kanske iakttar oss.
- Det är sent men jag såg lyset... - Lämna mig i fred.
- Jag vill bara snacka lite, chefen. - Jag är inte din chef.
Det är du visst, boss.
Jag ska gå, men inte förrän jag har bett om ursäkt.
När Eugene är borta får jag rycka in som vattenbärare.
- Jag har inte gjort det jag ska. - Sluta.
Sluta, det här är mitt fel. Inte ditt eller nån annans.
Visst, jag vet att du vill bära skulden för det här.
Då verkar allt annat vettigt för en stund, eller hur?
Ledsen, kompis. Men det funkar inte så.
Det här stället är speciellt. Det fattade jag på en gång.
Det funkar för att det är en by.
Alla behövs för att bygga, odla-
- strida, uppfostra ungar och hela folk.
Alla bär ett lika stort lass.
Så när nåt händer är det allas fel.
Och när en av oss lider så finns vi här för att hjälpa till.
Du känner mig inte ens.
Det gör jag visst.
Du är min vän.
- Det kommer att ordna sig. - Visst...
Titta.
Enid!
Titta...
Öppna ögonen.
Släpp mig!
Jag ville inte det här. Inte du... inte så här.
Blunda...
Blunda.