Upp med händerna!
-Hallå där! -Vänta, vi är vänligt inställda!
-Sätt fart! -Yumiko!
Sätt fart!
-Backa! -Fel tänkt.
-Du gör mig illa! -Sluta, annars skjuter vi!
-Ner på marken. -Princess!
-Ner på marken! -Lägg er ner!
-Låt henne vara! -Halt!
-Yumiko! -Titta hitåt!
Lägg dig ner!
-Det här är sista chansen! -Yumiko!
Låt henne vara!
Gör henne inte illa, era skithögar!
Separera dem.
Kasta åt mig ett ben så samarbetar jag.
-Nej! -Vart för ni oss?!
-Bort med tassarna! -Vi gjorde fel. Vi menar inget illa.
-Är de omhändertagna? -Hon var lite hetsig.
Bangården är säkrad. Fortsätter till rutt 01.
Uno, dos, tres, cuatro, cinco.
Uno, dos, tres
cuatro, cinco, seis.
Kom igen, sätt fart.
Ta det lugnt. Vad vill ni? Vart ska vi?
Albany, Annapolis, Atlanta, Augusta, Austin
Baton Rouge, Bismarck, Boise, Boston
Carson City, Charleston, Cheyenne, Columbia, Columbus, Concord
Denver, Des Moines, Dover
Frankfort, Harrisburg
Coolt, jag kunde den.
Kom igen
Ingenting
Helvete!
Princess, vad håller du på med?
-Är du där? -Yumiko, är det du?
Ja, det är jag. Jag är i nästa tågvagn.
-Okej, jag försöker ta mig dit. -Jag tror inte att det går.
Kan du komma närmare? Då kanske jag kan se dig.
Det gör lite ont att röra sig.
Åh nej, Yumiko Förlåt om jag gjorde nåt som fick dig skadad.
-Det är ingen fara. -Jag ska gottgöra dig.
-Jag ska bara hitta en väg igenom. -Nej, gör inte det.
Jag måste hjälpa dig. Låt mig åtminstone hämta dem.
-Hur då? -Jag får väl banka och skrika.
Vi måste få hit dem så att vi kan prata med dem.
-Det är en bra idé. -Det är en usel idé.
-Jag måste göra nåt. -Nej, gör ingenting.
Du låter lite groggy. Slog du huvet?
-Jag klarar mig. -Det betyder ja.
-Hur illa är det? Blöder du? -Jag tror inte det.
Princess, var snäll och lugna dig. Det hjälper inte att jaga upp sig.
-Jag kan inte bara sitta här! -Det kan du visst. Du måste.
-Låt mig försöka -Nej, gör bara som de säger.
Okej. Förlåt.
Det är bara så mörkt härinne. Och trångt.
Yumiko, hör du mig fortfarande?
Ja, det gör jag.
Håll dig vaken och lyssna på mig. Lyssna på min röst.
-Jag ska försöka ta mig in till dig. -Nej, fortsätt bara prata med mig.
Okej. När jag var fjorton satt jag i en liknande sits.
Jag skrapade på insidan dörrposten och bröt av en bit
som stack mig. Jag fick en elak sticka och det gick riktigt illa.
Jag fick en infektion i handen och fick stanna hemma från skolan.
Det sög. Skumt, jag vet.
-Yumiko? -Ja, jag är här.
Bra. Var var jag?
Hemma var det no bueno, för det fanns några coola ungar i skolan.
En tjej lärde mig färga håret, vilket förändrade mitt liv totalt.
Jag undrar var hon är nu. Om hon klarade sig.
Yumiko?
Är du fortfarande kvar?
Hursomhelst, jag tjatade på mamma-
-och hon skickade mig tillbaka till skolan innan handen hade läkt.
Den blev infekterad igen och svällde upp som en ballong.
Det rann äckligt var, och jag kände mig som ett träskmonster.
Mamma tycktes inte märka nåt, men min styvpappa
Han lät mig inte äta vid middagsbordet.
Han skrattade till och med åt det.
Ett kallt, elakt skratt
Jag sa: "Du får inte stöta bort mig. det här var mitt hus först."
Han slog mig hårt
rakt över käken.
-Yumiko? -Ja
Så jag sa till mamma: "Tänker du inte göra nåt?"
"Ingenting?"
"Snälla, tvinga mig inte att äta ensam i garaget."
Då sa mamma
"Då får du ingen mat."
Jag visste inte vart den historien skulle ta vägen när jag började.
Yumiko?
Yumiko, är du okej?
Hör du mig?! Vakna! Yumiko!
Hörru, Yumiko! Kom igen, svara!
Vakna, Yumiko!
-Öppna den. -Hallå!
Ni måste hjälpa min vän! Hon svimmade!
Hör ni mig?!
Vart tar ni henne? Hur mår hon?
Hjälper ni henne?
-Hallå! Svara! -Håll käft!
Albany, Annapolis
Atlanta, Augusta, Austin
Baton Rouge, Bismarck, Boise, Boston
Carson City, Charleston, Cheyenne, Columbia, Columbus, Concord
Jag har aldrig sett nån förvandlas så fort.
Inte jag heller.
Yumiko?
Är du tillbaka?
Lägg av
Kom igen!
Så ja
-Hörru, sluta! -Eugene
-Gå tillbaka in! -Gudskelov
Våra beväpnade förkläden gör regelbundna kontroller!
-Vad gör du?! -Vi måste hitta Yumiko.
-Har även andra sidan en portal? -Nej, men jag kunde höra henne.
-De förde iväg henne. Vi måste kolla. -Du sa ju att de hjälper henne.
Jag sa att de tog henne. Jag vet inte vart eller varför.
-Sluta! -Du följer med.
-Det är ingen bra idé. -Varför inte?
Jag pratade med Stephanie i veckor. Det finns nog fler goda bland dem.
-Det visar sig efter denna process. -Satsar du Yumikos liv på det?
De testar vårt kurage, så de lär vilja hålla oss i skick att prata.
Jag behöver inte satsa på nåt. Allt talar för att hon mår bra.
-Ledsen, men det där är skitsnack. -Sluta!
Svar nej, den rapporterade aktiviteten var i växelområdet.
Vi skickar dit ett team.
Inget i norra området. Det är lugnt i vagn A, B och C. Fortsätter söderut.
Gå in igen! Om du åker fast kan det få förödande konsekvenser!
-Du sa ju att de var snälla. -Mitt folk behöver hjälp.
Vi befinner oss i en hård strid, och om den inte är slut behövs bistånd.
Det förväntas att jag ska agera både jultomte och skyddsängel.
Du tror att jag ska sabba allt.
Vi måste visa oss värdiga en allians. Det finns inget utrymme för felsteg.
Förvärra inte saken!
Följ mig. Upp med händerna.
-Vart ska vi? -Gå.
Vad är det här? Vad tänker ni göra med mig?
-Vad letar ni efter? -Vänd dig om.
Letar du efter bett så har jag inga.
Men jag har en sticka i handen som gör mig galen. Kan du ta ut den?
Snälla?
-Snälla, berätta varför jag är här. -Vi kan börja med ditt namn.
-Vet du inte vad du heter? -Princess.
-Tror du att det här är ett skämt? -Hur mår min vän? Flickan ni tog.
Ni hjälper henne, väl? Visst får hon hjälp nu?
Hur gammal är du?
28-29, kanske 50 Jag tappade räkningen för länge sen.
-Tala om hur hon mår. -Varifrån kommer du?
-Var är hon?
Som du vill. Var befann du dig när Fallet inträffade?
Vad spelar det för roll?
Pittsburgh. Kan du bara berätta om hon lever?
-Varför kom ni hit? -Hon gjorde illa huvet.
Du undviker frågan. Hon mår bra.
-Du tror mig inte. -Jag vill göra det.
Låt mig bara få träffa henne.
-Berätta om henne. -Vadå?
Berätta om dina vänner. Börja med den du oroar dig för. Vad heter hon?
Vägrar du berätta vad hon heter?
Vad gör hon här?
-Vad heter de andra? -Kan du inte fråga dem det?
Berätta vad de gör här.
Varifrån kommer de?
-Som du vill. -Vad vill ni?
-Vi är klara här. -Vad har ni gjort med henne?!
-Varför får jag inte träffa henne?! -För att du jävlas.
Du borde ha besvarat våra frågor.
Yumiko?
Yumiko, jag är så ledsen
Jag försökte göra som du sa.
Jag berättade inget, men jag kanske klantade mig ändå.
De fortsatte grilla mig om vad jag visste om er.
Som om jag vore nån tjallare.
"Vänner", sa de. De använde det ordet.
Pst! Eugene
Satan!
Vad i? Ezekiel?
Det krävdes lite episka manövrer. De kunde ha sett mig.
-Förlåt, jag är alldeles blöt. -Tog de dig också?
Ja, det var inte det roligaste förhör jag har haft.
-Det har bekräftats. -Uppfattat.
-Vet du var de andra är? -De är borta. Jag vet inte.
Vi löser det. Nu drar vi härifrån.
-Nu på stört? -Nej, nästa vecka. Ja, nu!
Yumiko är skadad. Jag tror de hjälper henne.
-Tror? -Ja, kanske.
-Men -Men vadå?
Mitt förhör hjälpte oss knappast.
-Vad gjorde du? -Inget. Jag blev lite upprörd.
Jag kan ha
Utfrågningen varaggressiv.
De leker med oss. Kom nu.
-Vad är det för fel? -Jag tror inte det hjälper att fly.
-Vakterna återvänder närsomhelst. -Eugene sa att de hjälper Yumiko.
Vi känner dem inte och kan inte lita på dem.
-Men vi kan hitta en utväg. -Det vet du inte.
-Jag hittade ju hit. Allt blir bra. -Inget är bra!
Den jäveln nitade mig på en gammal fraktur.
Får jag se?
Jag klarar mig, det har läkt bra alla tidigare gånger.
Ingen ska få göra dig illa igen.
Inte så länge jag är här.
Vi håller utkik uppifrån, väntar på vaktbytet och sen sticker vi.
-Hur ska vi hitta Eugene och Yumiko? -Får vi tag på vapen
-Vi kan inte bara lämna dem här! -Det vet jag väl! De är mina vänner!
-Jag menade inte så. -Jag vet att de är dina vänner.
Men bete dig inte som ett arsle för det. Jag kan också vara vän med folk.
Jag försöker bara hjälpa till.
Rädsla tar fram det sämsta i oss, precis som det just gjorde i mig.
Jag ber om ursäkt.
Tänk om Eugene litade på fel människor den här gången?
-Folk suger. -De säger en sak men menar en annan.
-De säger att de älskar en -men de beter sig inte så.
Folk är skithögar, särskilt inom familjen.
-Inte alla familjer. -De flesta familjer.
-Jag vill bara göra det rätta. -Jag vet.
Vi behöver en bättre plan.
Du, jag är ledsen för det som hände förut.
Det var inte meningen att krångla, men allt det här är lite läskigt.
Frågorna, vapnen, hela utstyrseln, alltihop bara
Vad i helvete gjorde du?!
-Det här var inte vad jag menade! -Jag är less på det här stället.
Visst, men vad kommer de nu att göra med oss, Yumiko och Eugene?
-Det här är inte en bättre plan. -Chansen kom, så jag tog den.
-Hur fan ska vi förklara det här? -Vem bryr sig?
Han är här nu och han har information vi behöver.
Var tyst.
-Vad gjorde ni med våra vänner? -Ni behöver inte göra så här.
Låt mig sköta snacket.
Jag behöver bara få veta att min vän mår bra.
-Din boss sa att hon fick hjälp. -Varför skulle hon inte få det?
-Var är hon? -Troligen hos en sjukvårdare.
-Ska vi tro på det? -Skulle vi göra henne illa?
Tanken har föresvävat oss.
"Till nytta för alla, och för alla som söker tröst vid våra portar."
-Vad ska det betyda? -Det är vårt motto.
-Var er vän sjuk så fick hon hjälp. -Hon är inte sjuk. Ni spöade henne!
Det är mycket att ta in, men kan det vara möjligt att vi inte är de onda?
-Ni särade på oss och låste in oss. -Jag fattar, men om ni lugnar er
så kan vi hjälpa er. Vi har saker som är värdefulla i dessa tider.
-Mat, medicin, ponnyer eller vadå? -Jag säger varken ja eller nej.
Vi är välorganiserade, så låt oss hjälpa er. Det var väl därför ni kom?
Låt säga att du talar sanning och att ni är hjälpsamma-
-trots att ni ser ut som läskiga levande actiondockor.
Vad händer efter det här? Vad tänker ni göra med oss?
-Jag vet inte. -Han ljuger igen.
-Jävlas du med oss?! -Vi har mött er typ förr!
-Folk gör jämt hemska grejer. -Jag menade det jag sa.
Det vi står för är äkta. Allt det är är standardförfarande under uppdrag.
Vi har formulär att fylla i, för guds skull. Vi bor på ett bra ställe.
Det är vårt jobb att hålla de många fina människor som bor där trygga.
Vi är försiktiga eftersom vi har mycket att förlora. Förstår du?
Jag behöver fortfarande svar, som ett tecken på god vilja.
-Berätta bara var min vän är. -Jag kan inte. Jag vet ju inte!
Mina order var att hålla er med mat tills de var klara.
Jag är bara fotsoldat. Jag får inte sån information som ni vill ha.
Ni måste tro mig! Jag är bara provanställd. Nu lär jag få sparken.
-Måste vi börja bryta fingrar? -Jag är bara en gröngöling.
Jag är så ny att geväret inte ens är laddat.
Ezekiel, sluta!
Herregud, sluta!
Du dödar honom!
Sluta! Sluta, Ezekiel!
-Ingen ska få göra mig illa igen! -Nej, du dödar honom!
-Lyssna på mig! -Gör det inte värre!
Lyssna bara och gör som vi säger!
Snälla
Gör bara som de säger.
Förvärra inte situationen.
Ingen ska få göra dig illa igen.
Fan också
Vad är det med dig? Stick, bara.
Kom igen!
Hörru, tjejen Skärp dig, för fan.
Var inte så hård mot dig själv.
Det här är nytt. Jag fattar.
Men vissa saker är oundvikliga. Vi börjar dö samma dag som vi föds.
-Så sätt fart. -Jag tror inte att jag kan.
-Du kan. -De andra, då?
-Vad är det med dem? -De är mina vänner.
-Du träffade dem för en vecka sen. -Det är en livstid i apokalyps-år.
Har du inte lärt dig att lita på dina instinkter vid det här laget?
Jo
Men
-Du klarar dig bra ensam. -Jag är en jävla superhjälte ensam.
Kom igen, då! Du vill ju dra.
Tro mig, jag vet.
Men om jag går är jag väl precis som hon?
Ja, då blir du precis som mamma.
-Hon var en överlevare. -Hon var ett monster.
-Men det finns alltid monster. -Hon var rädd.
-Alla blir rädda ibland. -Du minns hur det var.
Vi fick lära oss läxorna den hårda vägen.
Ta din frihet.
Men det fanns några schysta också. Kanske inte mamma eller Dougie-
-men alla var inte elaka. Där fanns mrs Travis.
Sammy och hans folk.
Och de där.
Det finns historier du intalar dig
och sen finns sanningen.
Kanske det
Men de återvände för min skull.
Ibland glömmer jag hur stark jag är.
-Vem pratar du med nu? -Ingen.
Jag menar dig.
Jag är inte galen, om du trodde det.
Visst, där finns adhd:n, ångesten, PTSD:n, depressionen, ensamheten-
-och den livliga fantasin som hjälper mig handskas med allt det där.
Men tänk om det är den enda vettiga reaktionen på en sinnessjuk värld?
Små, mörka utrymmen gör hemska saker med min skalle, eftersom
Jag gillar dem helt enkelt inte, men vem gör det? Så döm inte.
Jag sa ingenting.
Jag är ledsen, jag vill inte sabba nåt mer här.
Kan du lägga bort den där?
Jag hänger kvar vid den ett tag till om det är okej med dig.
Kan du åtminstone
Vad är det?
Inget. Stickan kom ut.
-Tack för att du inte skrek. -Det här ser ju inte bra ut för mig.
Kommer du att få fan för det här?
Det blir värre för dig.
-Du måste förklara det här. -Jag löser det.
Ge mig geväret.
-Jag kan förklara att jag har tics -De kommer inte att bry sig.
-Du kanske kan säga att du halkade. -Nej.
Jag klantade mig och får ta konsekvenserna.
Och du och dina vänner, lycka till. Ni får återvända dit ni kom ifrån.
Vi måste kunna hjälpa varann på nåt sätt.
Jag lyssnar.
Tänk om jag skulle besvara din chefs frågor?
Det låter bra för mig.
-Får jag träffa mina vänner? -Du hörde min chef.
Om du svarar får du träffa dem. Antingen litar du på det, eller inte.
Okej.
Jag träffade dem nyss så jag vet inte hur gamla de är.
Men vem bryr sig? Är man vid liv i apokalypsen är man ändå typ 150 år.
Jag vet inte varifrån de kommer. Ingenstans och överallt, antagligen.
Jag kom från Pittsburgh via San Juan.
Men existerar eller betyder ens städer och delstater nånting längre?
Vi har färdats i en vecka. Ett tag hade vi cyklar.
Sen gick vi. Det var så vi kom hit.
Varför jag är här? För att få vara med dem.
Och de heter Eugene, Yumiko och Ezekiel.
Men det visste du ju redan. Och jag heter faktiskt Princess.
Bra, tack.
Geväret.
Du ser? Det hade inte behövt vara så svårt.
Reglerna är enkla. Frågorna är ren rutin. Folk komplicerar dem bara.
Vi behövde bara få veta att du kunde följa reglerna.
Så
När får jag träffa mina vänner?
Nu. - Jag har henne! Kom igen!
Vänta!
Översättning: Anders Enerlöv iyunomg.com