El Paso i Texas. En stor applåd för Gabriel Iglesias!
Hur står det till, El Paso?
Tack ska ni ha! Åh, jösses.
Jag får gåshud. Kolla!
Tack ska ni ha.
Jag har saknat er också.
Nån såg mig springa...
Jag vet.
Jösses. Undrar ni varför det dröjde innan jag kom tillbaka till El Paso?
Jag har ingen bra ursäkt. Hoppas att jag kan gottgöra er nu.
Jag har minnen från den här stan. Jag har kommit hit sen juli, 1997.
Jag uppträdde på västra sidan av stan, på Bart Reeds Comic Strip.
Jag var här när jag fyllde 21. Det glömmer jag aldrig.
Aldrig nånsin.
Det var sista gången jag drack i El Paso.
Ni gör inget halvdant. Jag fyllde år och vi var på klubb.
"Du fyller år!" Jag fyller år!
"Vill du ha en drink?" - Visst!
Jag drack och drack och drack. Då frågar de om jag vill festa.
Jag vill festa!
"Vill du dansa?" - Jag vill dansa!
Jag svimmade och vaknade till på nåt som hette OP Club.
Ni applåderar och skrattar för att ni vet.
Jag visste inte att det var en "alternativ" nattklubb.
Jag är från L.A. Jag trodde att OP var förkortning för órale pues.
Det är ett kasst sätt att nyktra till. Jag dansar på klubben.
En lite kille stod bakom mig och sa: "Pikachu!"
"Vill du köra lite boogie?" -Nej!
Det var skumt att killar kollade på mig.
Jag vet att de kollade, de såg på mig som jag ser på tacos.
Jag tänkte: En kille tände nyss på mig.
Satan!
Jag ringde min tjej. "Nu får du skärpa dig, för jag har valmöjligheter."
Jag minns när jag uppträdde på Comic Strip för några år sen.
Min idol, Paul Rodriguez, var i stan för en välgörenhetsgala.
Han ringde till Comic Strip och sa: "Jag gör en välgörenhetsföreställning."
"Jag vill dricka lite tequila och käka tacos." Det var ju bra.
Han hämtade mig vid klubben. Jag undrade vart vi skulle.
-"Till Juarez." -Det finns tacos här.
"Jag har inte råd att bjuda dig här. Vi åker över gränsen."
Vi åkte över gränsen, åt tacos och skulle passera gränsen...
Det var några månader efter mina reklamsnuttar för vatten.
De tog ner mig från annonstavlorna. Jag var för fet för att sälja vatten.
Vi skulle över gränsen och de skulle kolla bilen.
Vi satt i en blå minibuss, min kompis Jim körde.
Gränsvakten kommer fram och får syn på mig.
"Gud, det är du! Du är jätterolig."
Vad säger du om honom, då? Paul sa: "Hur är det?"
Han ville ta bilder med oss.
Vi stod utanför bilen och låtsades bli gripna.
Folk körde förbi och skrek: "Låt Paul Rodriguez och Pikachu gå!"
De är amerikaner, idiot!
Obetalbart.
Vi passerade gränsen och Paul ville festa.
Vi gick till Jaguars.
Det är en "herrklubb". Vi går in och jag kan inte tro det.
Jag trodde att Paul skulle vilja vara inkognito.
Han gick fram till DJ:n. "Se vem som nyss kom in! Paul Rodriguez!"
I den stunden stannade 32 lapdance-tjejer upp.
Alla kastade sig mot Paul.
Jag tänkte: Oj! Jag måste bli roligare.
Vi var där i några timmar och gick sen ut till parkeringen.
En tjej hoppade in i bilen. "Paul Rodriguez, jag är ett stort fan..."
"Mamma gillar dig också." "Kom närmare" säger Paul.
Hon sträcker fram telefonen. "Prata med min mamma, snälla."
Paul såg på mig i framsätet och sa: "Här, Iglesias. Låtsas vara jag."
Jag skulle prata med tjejens mamma. "Hur står det till, señora? "
"Er dotter är en ängel."
"Så kallas hon."
Jag älskar Paul. Han är en av anledningarna varför jag blev komiker.
Han skojar ofta med mig. Jag nämnde att jag har en VW-bubbla.
Det är sant. Men jag tröttnade på alla tjockisskämt och gjorde mig av med den.
En fluffig kille som har en liten bil, vars vänner alla är komiker...
De kan få en att gråta.
I synnerhet Paul: "Hur fan kom du in i den?"
"Jag har aldrig sett en töjbar bil förut."
"Hur kan man få bristningar på vindrutan?"
"Går den snabbare när du fiser?"
Det tar aldrig slut.
Det är karma, för jag skämtade om Paul Rodriguez på tv för tio år sen.
Jag jobbade på Nickelodeon, med ett program som hette "All That".
Minns nån det? Det var jag, fast mycket mindre.
Jag var bara XX då, dos equis.
När säsongen var slut, fick alla medverkande gåvor.
Nån fick en tv, nån en dvd-samling. Jag var den enda som hade bil.
Jag fick ett fjärrstyrt billarm.
Nu har många bilar larm, men inte för 10 år sen. Bara några hade...
Mina vänner undrade var jag hade fått det ifrån. Från Nickelodeon.
Det var coolt.
Jag ville visa det för mamma. "Gå till bilen, mamma. Jag ska på toa."
Mamma gick till bilen. Jag startade bilen från köket.
" El diablo! El diablo!"
Jag fick springa ut. Det är inte djävulen, mamma.
Från Nickelodeon.
"Herregud, så du skrämde mig."
"Lukta på den".
Jag jobbade på en klubb i Hollywood, med min idol Paul Rodriguez.
Showen var slut, vi skulle vi gå.
Han kommer fram och säger: "Jag gillar hela din fluffiga grej."
"Det är klatchigt och låter gulligt. Fortsätt att äta."
Utanför står min bil närmast.
Paul går förbi min bil och sen rakt ut framför den.
Min kompis sa: "Visa honom ditt Nickelodeon-larm."
Så jag gjorde det.
"Vad i helvete?! Var det du?"
Nickelodeon.
"Hombre, cabrón. Du gav mig nästan hjärtinfarkt, Fluffy. Ta det lugnt."
Parkeringsvakten kör fram hans bil, en splitterny Porsche 911. Den var fin.
De kör fram den och han får nycklarna. Han vänder sig mot mig.
"Du, Fluffy. Kolla in den här." Än sen? Det är inte Nickelodeon.
Dörren öppnas.
Bakluckan.
"Jag är inte klar än."
"HBO."
Mycket har förändrats, El Paso.
Men jag är fortfarande fluffig.
Fluffig är den politiskt korrekta termen. För er som inte minns:
Jag brukade säga att det finns fem nivåer av tjockhet.
Numera är de sex.
Jag mötte den nya i Las Cruses.
De ursprungliga nivåerna är: Stor, rejäl, kraftig, fluffig och jävlar!
Folk undrar vad är större än jävlar!
Den nya nivån är "i helvete, heller!".
Vad är skillnaden? Man kan fortfarande jobba med nivå fem.
Man står i en hiss med en kompis och en riktigt stor kille kliver på-
-och ni båda tänker: Jävlar!
Men han får följa med i hissen. Det är skillnaden.
Ser ni nivå sex komma mot hissen...
I helvete, heller!
Det är skillnaden.
Killen jag såg var två meter lång och vägde 300 kilo.
I helvete, heller!
Han blev förolämpad av min show.
Inte för det jag sa, utan för att jag säljer t-shirtar-
-men inte i hans storlek.
Kom ihåg att tröjorna finns ända upp till storlek 5X.
"Du har inte min storlek."
Jag visste inte att du fanns!
Jag har tröjor till storlek 5X, inte till...X.
Med en dinosaurie på skötselrådslappen.
Jag vill säga det här till er alla, både publiken och hemmatittarna:
Ser ni mig ute nån gång-
-på restaurang, på hotell, eller nån annanstans...
Vill ni gå fram och hälsa, eller ta en bild-
-så är det mer än välkommet. Det är en ära för mig.
Jag har inget emot det.
Kom fram när som helst.
Jag är samma person.
Samma kille.
Jag är samma kille på scen som där ute.
Jag kommer inte säga: Försvinn!
Gabriel är mitt artistnamn. Jag är inte mexikan, jag är skandinav.
Tro mig, jag är samma kille.
Jag har inget emot det. Ni ger mig möjlighet att ha ett fantastiskt liv.
Så det är inget problem.
Jag har fortfarande inte vant mig vid att folk kommer fram.
På hotellet visste de vem jag är.
Jag ska checka in. "Här är nyckeln, sir."
"Vi vet att ni är ni".
Det är toppen. Det hade behövts för sex år sen.
En natt försökte jag checka in på hotell i Chicago kl. ett på natten.
Jag hade missat flyget. Det fanns ingen i receptionen, bara en ringklocka.
Och en skylt: "Ring för betjäning." Så där står jag.
Plötsligt hör jag: "Jag hör en klocka."
Det kommer ut en dam.
"Är det du som ringer i klockan? Vad fan vill du?" - Jag ska checka in.
"Vet du vad klockan är? Det är i morgon."
Jag missade planet. - "Visst, visst."
-"Vad händer där ute?" -"Kom hit och titta."
"Det står en jättemexikan här, sent som fan."
"Vad heter du?" - Gabriel Iglesias.
"Eglesias?" - Ja, Iglesias.
"Eglesias. E-G-L..." - Nej, nej.
Det är Iglesias med "i". - "Med "i"? Du sa ju Eglesias."
"Du sa inte Iglesias, du sa Eglesias."
Det är Iglesias med "i". - "Visst, det är ditt jävla namn."
"Mr Eglesias med "i"."
Rökning är farligt. - "Jaså? Mormor levde i 100 år."
Rökte hon? - "Sköt dig själv, va?"
"Mr Eglesias med "i"."
"Jag hittade dig. Två nätter, enkelsäng, icke-rökare."
Jag bad om en dubbelsäng. - "Det kunde du ha fått i går."
"Nu är det i morgon, och du har tur att jag ens pratar med dig."
"Mr Eglesias med "i". Vad står "i" för?"
"Behöver större säng?"
-"Vad händer där ute?" -"Du måste se det här."
" Nacho Libre är tokig."
Visst. Bråka med mig.
Mycket har förändrats. Jag har äntligen blivit pappa.
Tack.
Ja, han är tio år.
Jag blev också överraskad. De hittade mig.
Jag har inte återfunnit ett förlorat barn.
Jag träffade en vacker kvinna med familj.
Jag blev styvfar. Jag tog över betalningarna.
Det bästa är att min nya son är fullständigt lik mig.
Han är också fluffig.
Tio år och väger 75 kilo.
Han är en liten jäklar!
Han är så gullig. Man frågar honom: Vad vill du göra, Frankie?
"Jag gillar burritos och PlayStation."
Jag med!
Enda problemet är att han är morgon- pigg och vaknar kl. fem varje morgon.
"Gabriel." - Vad är det?
"Jag är hungrig." - Jag med! Gör lite mat.
Och han gör det! Jag hör honom värma mat i köket.
Han stänger inte luckan och hela huset luktar mat.
Pizzabullar. Utsökt!
Han är så gullig. Han är i puberteten och det är hysteriskt kul.
Hans mamma är inte lika road. Jag såg honom kolla in en tjej.
"Hur vet du det?" - Jag kollade in henne själv.
Hon var läcker!
Jag sa till henne att inte oroa sig. Jag tar hand om hans frågor.
Jag var i puberteten när jag var tio. Hon var så tacksam.
Jag tar hand om det. Jag förstår honom.
Jag hade kabel-tv, så det var riktig hardcore.
Numera kan man blockera kanaler. Det gick inte för 20 år sen.
Enda sättet att hindra barn, var att vara vaken.
Mamma somnade vid kl. 22. Runt kl. 23.45...
"Följande program har inte klassificerats av MPAA."
"Vi varnar för dess sexuella innehåll."
Jag var tio och höll på att bli tokig. Jag satt i soffan och såg på.
"Är du redo?"
"Är du redo?" - Jag är klar!
Jag vet vad som pågår hemma. En kväll hörde jag:
"Vad gör han?" - Han blir man.
Jag undrade vad han tittade på. Jag flippade mellan kanalerna-
-för att se vad som var "intressant". Han kollade på Cinemax.
Jag vet att det var vad han tittade på. Cochino.
Jag vet.
Jag vet vad han såg, för jag hör min tv-
-och ett litet eko från hallen.
Så låter det:
Jag frågade vad han hade gjort. "Jag spelade Nintendo."
Visst. Du spelade...
Och han skämdes.
Jag svettas ordentligt.
Första raden tänker: "Det luktar carnitas. "
"Han doftar underbart!"
När stora killar svettas, luktar det mat.
Vi borde ha eget rakvatten. "Från tillverkarna av tres Leches."
Vad är det för doft? "Taco."
Jag är en tönt.
Folk undrar om jag bara härmar röster på scenen.
Jag gör det jämt. Jag måste ju roa mig själv.
Jag gillar att göra rösterna där folk inte kan se mig.
Som i en drive-thru. Där är jag riktigt elak.
Förutom den hemmavid, där känner de mig.
Jag kan komma kl. två på morgonen eller på eftermiddagen.
"Välkommen till McDonald's." - Kan jag få...
"Kör fram."
Jag har inte beställt. - "Kör fram, Gabriel."
Okej. Andra ställen jag har roligt på:
IHOP. Jag ska förklara.
Titta efter podiet när ni är på IHOP. På helgerna står det vid ingången.
De frågar om antalet gäster.
Man säger hur många man är-
-och sen ropar de när bordet är redo.
"Gruppen på fyra. Servering till gruppen på fyra."
När de blir anvisade sin plats, tog jag mikrofonen.
"Den mexikanska gruppen på 47 personer. Servering klar."
Hela restaurangen var så här:
Killarna i köket: Orale güey.
Jag älskar IHOP.
Jag var där under en jordbävning en gång.
En som kändes men inte skrämdes. Det sker ofta i Kalifornien.
Är man ovan, så skriker man. Jag red ut den.
Förbaskade jordbävningar. Vad ska man välja? Jordbävning, tornado-
-bränder, översvämningar. Jag tar jordbävningar, tack.
Man kan sova under tiden.
Man vet aldrig om det är jordbävning eller en stor lastbil som kör förbi.
Allvarligt.
Lukta på den!
Folk pratar om det på jobbet. "Kände ni hur det skakade i natt?"
Man kan inte sova under en tornado eller orkan. "Jo då", sa de i Södern.
Inte om huset blir träffat.
Den intervjun har jag inte sett. "Vad hände med ert hem?"
"Ingen aning. Jag vaknade i morse och kåkhelvetet låg upp och ner."
"Bilen hänger i ett träd, hunden är ute på gatan"-
-"jag hittar inte frugan. Men det finns det nog olika anledningar till."
-"Jag sov." -"Sov ni?"
"Ja, för fan! Jag har en ryggvänlig madrass, Git-R-Done."
När jag gör den imitationen, säger nån alltid att det är deras kabel-tv-kille.
Akta er, mexikaner. Vi har också bondlurkar.
Och de låter som de vita.
Tror ni mig inte? Kolla nu.
Vit bondlurk: "Jag ska säga dig en sak."
Mexikansk bondlurk: "Jag ska säga dig en sak."
Vit bondlurk:
Mexikanska bondlurkar sjunger och dansar till sånt.
Samma kille.
Så akta er.
Jag fick tagga ner med imitationerna runt min flickvän.
Hon tyckte det var gulligt, tills jag skrämde henne.
En kväll sa hon: "Vad ska du göra med mig?"
Du ska få!
"Lägg av med det där!"
Vi brukade leka Vita Huset, det var kul.
Jag väckte henne mitt i natten. - "Vem är det?"
Du vet vem det är.
-" Ai señor, jag talar inte engelska." -"Precis."
Det är allt inom politik för min del.
Folk frågar om jag pratar om politik. Inte egentligen.
"Vad tycker du om Barack?" Han är smartare än den förra.
Jag älskar honom.
Vissa var emot honom som president för att han är svart.
Hur korkat är inte det? Han är Barack, inte Snoop Dogg.
Det blir inte: Mina damer och herrar, USA:s president.
"Herr president?"
Jag går inte längre än så. "Han skulle inte prata politik."
Mycket förändras. Väldigt mycket.
Jag har ett bra förhållande nu. Min flickvän är här i kväll.
Hon är fantastisk.
Vi bråkar sällan. Det är riktigt coolt.
Jag vet varför. Det är för att jag jobbar med det här.
Hon vet att allt vi bråkar om kommer att tas upp på scenen.
"Vet du vad jag tycker?" - Berätta.
Enda problemet är hennes vänner. Jag ogillar dem, de är "haters".
Det är de. Ni applåderar.
Varje gång jag reser bort, försöker de sätta käppar i hjulet.
"Är han inte här? Var är han?"
"Varför följde du inte med? Är ni inte förlovade än? Inte gifta?"
"Ska han adoptera Frankie? Har du nån ring?"
"Norma har ring och hon är en puta. Varför har du ingen ring?"
Sen får jag samtal kl. två på morgonen ute på turné.
Älskling? Är allt bra?
Vad gör du? - "Inget. Jag sitter hemma."
"Jag tittar på "Cheaters"."
Toppen.
Oj, jag ramlade nästan.
Ramlar jag, är föreställningen slut.
"Vi sänder live från Plaza Theater"-
-"där Fluffy förlorade kontrollen."
"Sju personer har skadats, tre har förts till sjukhus. Myndigheterna sa:"
Jäklar!
Tack.
-"Vad hände?" -"Det blev mörkt."
"Vad såg ni?"
Se cayó Pikachu.
Han föll.
Men jag ska avsluta det jag pratade om.
Min flickvän ringde konstiga samtal.
Jag tröttnade och sa ifrån.
När jag är på turné, får hon inte ringa.
Kolla in honom. Är du här ensam?
Kör hårt.
Hur som helst.
Jag tog min tjej till affären och köpte henne en iPhone.
Jag köpte en till mig själv också. Nu ska vi SMS-a varandra.
Det fungerar utmärkt, för när hon skickar ett SMS-
-så svarar jag på en gång. Jag kan vara var som helst, som på muggen.
"Vad gör du?"
"Jag rensar utblåset. Jag älskar dig."
"Jag också! Älskar dig!"
Allt fungerade perfekt, tills jag blev full en kväll.
Vill ni höra det här? Vill ni det?
Hör på. Jag var på väg från en komediklubb i San Jose, i Kalifornien.
Hotellet ligger ett kvarter bort.
Jag gick förbi en bar, Cinebar.
Det fanns filmrelaterade saker där. Det såg coolt ut.
Folk i baren har precis sett min show.
Plötsligt hör jag: "Fluffy! Får jag bjuda på en shot?"
Jag vill ju inte vara otrevlig...
Det går ju inte.
Jag går in och ska ta ett par shots.
En shot, sen bjuder nån på nästa shot.
Tre, fyra shots.
15 tequilashots senare...
Då kommer jag på det: Det är nog bäst att jag går.
Jag börjar gå mot dörren, tar tre steg och slås av den kalla luften-
-så jag blir snurrig och faller. Hårt.
Jag fes när jag slog ner i marken.
"Jösses, han fes!"
Min kompis Martin hjälpte mig upp. "Gick det bra?" - Ja då.
Vi gick tillbaka till hotellet, jag satte mig ner i lobbyn.
"Hur är det, Gabriel?" -Toppen. Var är min telefon? Jag måste SMS:a.
"Du håller i den." - Tack, Martin. Jag älskar dig.
Jag älskar dig, du är en bra kompis. "Vad gör du?"
Jag ska SMS:a. - "Ring henne i stället."
Då vet hon att nåt är på gång. Jag ska SMS:a.
"Älskling, jag kom tillbaka till hotellet."
"Jag älskar dig." Pussikon.
Skicka.
"Hur gick det?" Jag fes!
Fast det ska jag inte berätta. Okej. "Det gick bra." Skicka.
"Vad gjorde du efter showen?"
Då kör vi...
Martin försöker att avråda mig från att säga att jag är full.
Jag måste säga sanningen, Martin.
Det är lugnt, jag kan säga sanningen. Jag kan säga allt till henne.
Hon är inte som din kärring.
Helt hysterisk: "Ta bort bilderna från nätet!"
Oj, sa jag det högt? Förlåt.
"Ljug, Gabriel." - Jag kan inte.
"Är du så ärlig?" - Nej. Men jag kommer inte minnas lögnen.
"Då blir det bråk om samma dumma grej."
Så jag SMS:ade: "Älskling, jag kom till..." Radera.
"Älskling, jag var med Martin på Cinebar."
"Det var trevligt." Pussikon, pussikon.
Pussikon. Skicka.
"Så roligt! Önskar att jag hade varit där. Hälsa Martin."
"Jag älskar dig." - Herregud, Martin!
Jag sa som det var och hon blev inte sur!
Vad fan håller hon på med?
Hon hälsar till dig. Och hon gillar inte dig ens.
Jag kollade vad som hade skrivits. Min iPhone har rättstavningskontroll.
Den kände inte igen ordet "Cinebar". Det blev till "Cinnabun". (Kanelbulle)
Så min tjej trodde att jag käkade kanelbullar med Martin.
Vanligtvis skulle det vara en hemsk lögn, för jag är Fluffy-
-och älskar chokladtårta.
Det lät trovärdigt. Herregud, Martin! Kolla, min iPhone ljög åt mig!
Jag älskar dig, iPhone.
Sånt klarar inte BlackBerry.
En månad senare hörde det och tyckte att det var ett bra skämt.
Det hände på rikting. - "Du sa inget!"
Jag fick inte för mobilen.
Hennes vänner sätter genast i gång: "Han var packad och SMS:ade."
Håll käft, haters.
Det händer mycket.
Jag är så glad att hon kunde komma i kväll:
Min mamma är här.
Hur är det, mamma?
Där är hon.
Otroligt.
Det var nära att hon inte kom hit i kväll.
Mamma lades in på sjukhus för en månad sen.
Hon blev sjuk. Nån glömde att ta sin medicin.
"Det behövs inte. Varför?"
Minns du det, mamma? Jag måste ta upp det, så hon tar sin medicin.
Om nån har sett bonusmaterialet från min förra dvd...
Den här herren, Freddie Franco-
-har varit på över 250 av mina uppträdanden.
Över 250 uppträdanden.
I fem, sex olika stater.
Först sa min tjej: "Galning!"
Det är han inte, han är cool. Han är ett stort fan.
Han måste få lite erkännande. Han tar sig tid att vara här.
Tack ska du ha, Freddie.
Bli aldrig galen, Freddie.
Det finns vissa galningar. De väntar vid bilen. "Gabriel..."
Det här är min tredje special. I den förra specialen-
-hade jag flera referenser till poliser.
Det var inte speciellt smickrande referenser. Det var munkar och sånt.
På nåt konstigt sätt verkade de gilla det-
-för jag börjar få erbjudanden från olika polistillställningar.
I december uppträdde jag på fem julfester. Min agent ringde mig.
"Gabe, hör på. California Highway Patrol vill att du uppträder för dem."
Hur mycket får jag betalt? "De vill att du donerar din tid."
Jag är nog upptagen.
"De hälsar att du är efterlyst i Fresno."
Fasen, vad de är bra!
Så jag uppträdde och måste säga-
-att det var bland det läskigaste jag nånsin har gjort.
Ett rum fullt av snutar. Alla drack. Mycket.
Jag var skitskraj, för vem ska jag ringa, om de ballar ur?
Ska jag be nån gängmedlem på parkeringen om hjälp?
Showen gick så bra att de bad mig att uppträda igen i San Diego.
För CHP:s gränspatrull.
Jag försökte skylla på att bilen var trasig. De var inget problem.
De skickade en polisbil hem till mig med uniformerad polis.
Jösses. Jag hade inte sagt nåt till min familj.
Man skapar lite underhållning åt sig själv.
Det var hysteriskt kul. De skulle komma kl. fem. Och det gjorde de.
Kan du öppna, Frankie? - "Visst, Gabriel."
Han öppnar, kommer till baka och... "Gabriel..."
"Gabriel, polisen frågar efter dig."
Varför viskar du? - "För nåt kommer att hända."
Då var jag ju tvungen att löpa linan ut.
Herregud, Frankie! De hittade mig.
"Vad menar du, Gabriel?" - Jag måste sticka!
Ta hand om mamma. Jag älskar dig.
Jag måste sticka. Jag sa till polisen:
Grip mig. Jag vill skrämma min unge.
"Vänd dig om, lägg händerna på ryggen!"
Jag når inte!
Ta min hand och för mig ut till bilen.
Han vet inte skillnaden.
Väl vid bilen slänger han in mig i baksätet och smäller igen dörren.
Får jag gapa ut genom fönstret?
"Vill du använda mikrofonen?" - Ja!
"Varsågod." Jag fick mikrofonen.
Frankie, det här är polisen. Vi har din pappa.
Vi hämtar dig om en timme. Gör din läxa tills dess.
En minut senare ringer min tjej. "Du är ett arsle!"
Vad gör han? - "Han gör läxan."
Det är uppfostran.
Men han hämnades.
Jag kom in i köket en morgon. Han satt där, tittade på mig och sa:
"Jag har en fråga, Gabriel. Vad är ett fnask?"
Vad sa du? - "Vad är ett fnask?"
Var har du hört det uttrycket? - "Jag kollade på HBO"-
-"och det kom ett reklaminslag för Hookers at the Point.
"På lördag, kl. 11.30, kan man kolla in fnask."
"Vad betyder det?" - Att vi ska ut på lördag.
"Vad är ett fnask?" - Släpp det.
"Berätta." - Du behöver inte veta.
Det är för vuxna. - "Du sa att jag är vuxen."
Du äter som en vuxen, sa jag.
I badrummet är du vuxen. Men du behöver inte veta vad ett fnask är.
Han fick frispel i köket. "Fnask, fnask, fnask!"
Vad gör du? - "Fnask!" Vad ska jag göra?
Jag blev förbannad. Lägg av! Han slutade.
Och hans mamma hade hört mig.
Så fort jag höjde rösten gick han från att vara min son-
-till min tjejs lilla unge igen.
Och lejonmodern kom in för att försvara sitt barn.
Jag såg henne komma.
"Varför gapar du åt mitt barn?" Han vill veta vad ett fnask är.
"Är det därför du gapar? Du sa att han kunde fråga dig saker."
Jag visste inte att han skulle fråga det.
"Du sa: Oroa dig inte, jag är man, jag tar hand om det."
"Berätta, då. Nu."
Vill du veta vad ett fnask är? "Ja!"
Det är mammas vänner.
De gillar mig inte ändå.
När de kommer och hälsar på, säger Frankie: "Fnasken är här."
"Vad sa han?" frågar mina kompisar. Grattis på födelsedagen!
Vi har en soldat i första raden. Hur står det till?
Amerikanska armén?
Tack för att du kom. Vad heter du?
Jag ser efternamnet, Fuentes. Vad heter du i förnamn?
Vad sa? Ricardo. Vi är i El Paso. Ricardo, cabrón.
Spara Ricardo tills du är där borta.
Här heter du Ricardo.
-"Vem är det?" -"Det är, Ricardo."
Har du en pistola med dig?
Förlåt att jag jäklas. Tack för att du kom och det du gör.
Jag menar allvar.
Jag gjorde en turné nyligen: "Världen runt på 8 dagar."
Vi var i Irak, Afghanistan, Tyskland, Turkiet, Grönland, Alaska-
-och Los Angeles.
De fick lämna av mig där.
Irak var vansinnigt. Man landar inte där som i El Paso.
Här går det lugnt och stilla till.
Där skjuter de på planen.
Så planet landar så här. Och sen, i sista stund...
Hela planet luktade chimichangas, det var hemskt.
Det var en av de mest skrämmande showerna nånsin.
Jag är i Irak, mitt i natten. Det finns inget tält, allt är kolmörkt.
En helikopter är i luften och en spotlight lyser på mig.
Jag ska vara rolig, när jag hör...
Det skummaste var att jag såg en välbekant skylt:
Det finns Subway i Irak.
Är det vad jag tror? En Subway?
Och de har samma korkade reklam där.
På deras språk. Det var otroligt.
Jösses, stäng av.
Det var vansinnigt.
Jag skulle besöka olika baser i Irak.
Men jag fick inte, för det fanns ingen skottsäker väst i min storlek.
Militären har inte utrustning för stora och långa män.
De krängde på mig en väst på 30 kilo. Den såg ut som en skottsäker haklapp.
Skjuter nån mitt mellanmål, så klarar jag mig.
Den tog slut här. Jösses.
Jag skulle inte tro det.
Vi flög till Korea, det var lite överraskande.
Vi checkade in på hotell och det fanns ett klistermärke på telefonen:
"Diskutera inte hemligstämplad information. Nån lyssnar alltid."
Det är läskigt. Jag ringde min tjej.
Hej, raring. - "Var är du?"
Jag kan inte berätta.
"Jag är orolig." - Det är ingen fara.
"Jag saknar dig, var är du?" - Jag får inte säga det.
Jag försökte ge henne ledtrådar.
"Tyskland?" - Va?
"Jag skämtar." - Tack och lov.
"Jag önskar att du var hemma." - Varför?
"Då skulle vi vara o sovrummet." - Jaså? Mer, då?
"Vi skulle ligga på sängen." - Jaså!
Och plötsligt hör jag: "Vad skulle ni göra mer?"
"Ursäkta. Fortsätt."
Lustigkurre.
Men jag hade roligt.
Jag pratade om poliser och ibland leder saker till problem. Överallt.
Poliser brukade jäklas med mig, så nu är det kul att bli igenkänd.
Nu säger de: "Åh, det är du."
Så var det inte för sex år sen.
Jag uppträdde i San Antonio, i Texas.
Så fort det var slut: Qué pasó?
Vi stod i lobbyn, tog kort och så.
Utanför stoppades jag framför min egen poster.
Sorgligt, va?
"Vad sysslar du med?" - Jag står.
"Har du leg?"
"Fortsätt."
Så jag skojar med dem så fort jag får tillfälle.
Sist jag blev stoppad i bilen: "Vet du varför jag stoppade dig?"
Jag tittade upp på honom och sa: För jag är svart!
Ja, för fan! Hur står det till?
Han tände ficklampan.
"Försvinn härifrån, idiot."
Tack till den som tog med sig chokladtårtorna till logen.
Jag fick dem precis före showen. Tack ska ni ha.
Det är coolt.
Och nån tog hit Chico's tacos också. Fantastiskt.
Ni vet vad jag pratar om, men hemmatittarna undrar säkert.
Det är en tradition i El Paso. Kommer man till El Paso...
Så ska ni veta att det är tradition här.
Jag träffar folk i Chicago och New York som kommer från El Paso-
-och säger man Chico's Taco's, så blir reaktionen...
Det är tufft.
Det är den underligaste maten jag nånsin har smakat.
Man får små taquitos med en sås som man ska hälla på.
Och taquitosen absorberar allt.
Jag trodde aldrig att en taco skulle gå att dricka.
Man ska äta den sist av allt, planera inget efter det.
Säg inte Chico's först och bio sen. Det går inte.
Då sitter ni där. "Här kommer Nicolas Cage och..."
"Han spelar skurken och är riktigt bra."
Och plötsligt...
Ni springer förbi folk.
De drar ett andetag... "Chico's."
En tradition i El Paso.
Om ett år kommer folk att ha sett det här över hela världen.
De första dvd-skivorna kom ut i Kanada, Australien och Europa.
Den här hamnar nånstans i Australien och folk där kommer att säga:
Vad fan är Chico's för nåt?
Vi måste åka dit, se Chico's.
Ni får se. "Vi måste prova Chico's."
"Det låter strålande!"
"En tacodrink? Tänka sig! Jag ska prova det."
"I väg till El Paso."
Jag har Chico's tacos och tårtor.
En kväll fick jag 11 chokladtårtor.
Det var på hemmaplan, så jag tog hem dem.
Ingen har upplevt ett sånt bråk kl. tre på morgonen.
Man kan inte smyga sig hem med 11 tårtor. Det låter.
När jag gick in med de två sista, stod min tjej i köket.
"Vad fan är det här?" Jag ville vara rolig: Ett bageri.
"Var fick du det ifrån?" Publiken tog med sig dem.
"Ska du äta alla?" - Till slut, ja.
Inte alla på en gång. Två timmar senare: Klar!
"Tänk om nån vill förgifta dig?" - Med chokladtårta?
Lev enligt tårtans lag, dö enligt tårtans lag.
Så vi går fram och tillbaka.
Vi väckte Frankie och han kom in i köket.
"Vad håller ni på med?"
"Var kom alla tårtor ifrån?" - Publiken tog dem med sig.
"Tacka dem från mig." - Det ska ja, Frankie.
"Varför får du tårta?"
10 år sen skämtade jag om att jag älskar chokladtårta. Nu får jag tårta.
"Säg att du älskar Transformers."
Jag ska börja.
Min tjej bad mig att lägga Frankie. - Gå och lägg dig, Frankie.
Vill du ha tårta? - "Ja!"
Så jag tog en liten tårta, med lock över och ett klistermärke i sidan.
Jag gav den till honom. - "En liten bit?"
Det är en liten tårta, du kan få hela.
Hans ansikte sken upp som om Gud hade givit honom en gåva.
Här. Hans reaktion...
Ta den till ditt rum.
Han skulle till skolan nästa morgon, men grät i badrummet.
Hur är det? "Min mage..."
Åt du för mycket tårta? - "Ja".
Var det gott? - "Absolut!"
Vi ses i bilen. 20 minuter senare kommer han ner, alldeles svettig.
Vad hände? - "Jag sprängde den."
Kliv in i bilen.
Han kom 45 minuter för sent till skolan.
Vanligtvis brukar jag lämna honom i av-och-påstigningszonen.
Där finns koner och nån som övervakar, så att ungarna inte skadas.
Är man sen, så finns det ingen där. Jag lämnade utanför skolan.
Tydligen får man inte göra det.
I väg med dig. - "Jag får inte..."
Ja, ja. Gå nu!
Från ingenstans dyker rektorn upp. Jag vet att det var rektorn-
-för Frankie fick fnatt. "Där är rektorn!"
Lugn, jag är 30 år, jag bryr mig inte... Jäklar!
Här kommer rektorn: Här får ni inte lämna av barnet.
Ta barnet till andra sidan byggnaden. Här kan ni inte lämna honom.
Kolla nu, Frankie.
Det är så man gör.
Men rektorn var otrolig. - "Ni kan inte lämna honom här."
"Gå till andra sidan byggnaden."
"Till andra sidan, ja. Inte här. Till andra sidan, ja. Inte här."
Jag är inte korkad.
Om det har hänt på riktigt? Ja.
Jag skämdes så. Frankie var ledsen.
Förlåt mig. "Jag ska berätta för mamma."
Så ja. Jag och hans mamma har det bra ihop.
Vi bråkade den helgen.
Inget stort bråk, men det hade kunnat undvikas.
Min tjej backade nerför uppfarten.
Nån hade ställt en stor låda bakom bilen.
Hon backar och jag ropar: Det står en låda där!
"Det vet jag väl!"
Till och med Frankie sa: "Han sa att det stod en låda där."
"Håll klaffen!"
Vi gick in och jag frågade: Vad är det med dig?
Frankie kommer fram: "Ska ni bråka nu?"
Nej då, det ska vi inte.
"Du gapar åt mamma." - Jag älskar din mamma. Hon hörde inte.
"Är du inte arg på henne?" - Nej, jag älskar din mamma.
Ser du?
Allt är lugnt. Vill du spela spel? Jag hänger ned.
Jag är inte arg på din mamma. Vi går.
Kom, jag är inte arg på henne.
Kom då.
Vissa skrattar, vissa ifrågasätter om man kan säga så.
Där fick hon.
Inget bråk. Men jag fick gottgöra Frankie.
Jag lovade att vi skulle göra vad han vill.
"Kan vi gå till en spelhall?" - Du har ju Nintendo Wii.
Jag mindes hur det var för 20 år sen.
Spelhall? Cabrón, har ju en Nintendo.
Jag börjar låta som min mamma. Kom, grabben, vi drar.
Jag tog honom till en stor spelhall.
Jag fattade ingenting. Man lägger inte pengar i automaterna längre.
Man använde 25-centare då. Jag gav honom 5 dollar, han stirrar på mig.
Spela, då. Han kommer tillbaka: "Klar."
Man får stoppa pengarna i en annan maskin, som ger en ett kort.
Med det kortet kan man sen spela.
Det han vill spela kostar 3 dollar.
En jättemaskin, Dance Dance Revolution.
Känner ni till det? Spelet är rätt enkelt: Man ska dansa.
Det kommer pilar på en skärm till musik.
Man ska kliva på pilen när den visar sig.
Helt okej, men all musik är techno.
Och den är hög. Jag börjar bli äldre. "De måste skruva ner volymen."
"Dance Dance Revolution. Redo?" Och ungarna väntar: "Jag är redo!"
"Välj musik."
Det är vad de dansar till. "Redo? Börja!"
"Perfekt." Ungarna blir som tokiga och jag får andnöd.
Jag älskar spelet, men det måste finnas nåt mer Fluffy-vänligt.
Så fluffiga och föräldrar kan njuta av det också.
Vi stod där i över en timme.
Ska vi spela nåt annat, tills kön blir kortare?
"Den blir aldrig kortare." - Toppen.
Så jag glor på unge efter unge.
Vad kostar det? - "3 dollar per dans."
3 dollar per dans?
Men jag betalade ju 20 dollar häromkvällen, så... 3 är inte så illa.
När jag tänker efter.
Vissa applåderar, andra fattar ingenting.
Nåväl.
Unge efter unge gick förbi. Sen fick jag veta nåt.
Man ser alltid vilken unge som växer upp till-
-att bli mer kreativ än andra.
Man ser det i spelet.
Alla ungar blir förväntansfulla. "Kolla på Benji nu."
Här kommer Benji. "Dance Dance Revolution. Redo?"
"Jag är jätteredo."
Nu gäller det.
"Välj musik."
"Redo? Börja." Och som han började!
-"Perfekt." -"Jag vet."
Jösses! Frankie säger: "Det är min tur nu!"
Du kan inte komma efter det där! Vi spelar Streetfighter i stället.
Vi fick göra nåt annat i stället. Jag tog honom till Disneyland.
Jag har slutat gå dit, för åkattrak- tionerna är inte Fluffy-vänliga.
Disney bryr sig om säkerheten. Väger man över 150 kilo-
-så ska man stanna på parkeringen. De har hela det här...
Är du fluffig? Glöm det! Därför älskar jag karnevaler.
Såna som byggs upp på sex timmar. Där får jag åka berg-och-dalbana.
En stång, tre klick. Stängs det, så är det bra.
Om inte... Håll i er!
Fluffiga personer ramlar aldrig av.
Vet ni vem som ramlar av? Den magra killen bredvid oss.
Det är han som...
Mera plats!
Så jag besöker inte Disney. Men nu var jag tvungen att gottgöra Frankie.
Jag hade somnat i soffan och vaknade sen till.
Frankie tittade på tv. "Titta, Gabriel! Disneyland."
Ja och? Har du aldrig varit där?
"Pappa tog aldrig dit mig..." - Åh, helv...
Nästa morgon.
"Välkommen till Disneys magiska värld."
Vi går in, han är lycklig.
Halvvägs in i parken blev han andfådd.
Fram tills dess, hade jag bara sett mig själv bli sån.
Att se en 10-årig version...
Skitkul, jag garvade.
Frankie, vill du ta en rast? - "Den här parken är enorm!"
Världen är inte så liten, va?
Nåväl. Sitt ner.
Vi satte oss ner. Plötsligt börjar folk känna igen mig på Disneyland.
Det är coolt. Folk gick förbi oss.
"Fluffy, får vi ta en bild?" - Visst.
Mer människor. "Det är han!"
Pikachu. 10 personer tittar på mig som på en av figurerna i parken.
Frankie började bli irriterad. "Kan de inte lämna dig i fred?"
Det är min publik. Du har en PlayStation tack vare dem.
"Tack."
Ta bilderna nu.
Vad vill du åka, Frankie? - "Åka?"
Vad vill du åka? - "Jag vill inte åka nåt."
Vad fan gör vi då på Disneyland?
"Reklamen sa att Disneyland är världens lyckligaste plats."
Herregud, nej. Det är IHOP.
Vad gör vi här?
Vi satt på IHOP och pratade. Vi kom varandra närmare-
- för Frankies pappa är inte med i bilden, precis som min inte var det.
Så vi har liknande erfarenhet.
Frankie sa nåt som träffade mitt hjärta.
Jag frågade om han vill träffa eller prata med sin riktiga pappa.
Han sa: "Du är min riktiga pappa."
Sen säger han: "Jag vill heta Iglesias i efternamn."
Sen kommer hans mamma in: "Jag också."
De jobbar ihop. De jobbar ihop. De är ett team.
Jaha, ja.
Vi hade kul en annan gång på IHOP.
En kompis följde med. Vi åt, hade kul och kom ut på parkeringen.
Min bil hade blivit stulen.
Och jag var så mätt.
Nu måste vi gå.
Min kompis frågade: "Har du inte OnStar?"
Ja, i bilen.
Ring och kolla om de kan spåra din bil.
Genialiskt! Jag ringer upp dem med mobilen.
"OnStar. För service, tryck 1."
"För spanskspråkig service, tryck 2."
"För att anmäla förlorat eller stulet fordon, tryck 3."
"Ett ögonblick."
"Tack för att ni valde OnStar. Det här är Kim, hur kan jag hjälpa till?"
Min bliv stals från IHOP. - "Jag beklagar. Vilket är ert OnStar-nummer?"
Jag kan inte läsa av det. Går kredit- kortsnummer eller personnummer bra?
"Ni kan ge mig ert namn." - Jag heter Gabriel Iglesias.
Hallå?
Kim?
"Stavas det med ett "i"?"
"OnStar. För service, tryck 1. För spanskspråkig service, tryck 2."
"Ett ögonblick, tack."
"Jag pratar spanska också, din jävel!"
Jag älskar er, El Paso. Muchas gracias, tack ska ni ha.
DET HÄR PROGRAMMET ÄR TILLÄGNAT FRANKIE
Till alla i El Paso och alla fans i hela världen: Tack ska ni ha!
Till minne av Freddy Soto, Marilyn Martinez en Cain Lopez.