BOB'S BURGERS
BEGRAVELSE og krematorium
JEG VIL DU SKAL HA TE
ÅPNING
GJENÅPNING
Skadedyrkontroll
GJEN-GJENÅPNING
GJEN-GJEN-GJENÅPNING
GJEN-GJEN-GJEN-GJENÅPNING
God morgen. Unnskyld, vekket jeg deg?
Jeg sov ikke godt. Det er lørdag morgen.
Så det er lørdagskveld i kveld, og du vet hva det betyr.
Jepp. Jeg er nok litt stresset.
Skal vi gjøre det som beroliger meg?
Ja? Ok. Én, to, tre.
Det er der du skal komme inn.
- Rudy, frokost. - Ok, kommer.
Jeg lagde noe egg-stremt godt til oss.
Egg. Det var derfor jeg sa det.
Jeg så i menyen på den restauranten vi skal på i kveld,
og de har brødpinner.
Nam. Det er flott.
Jepp, og dipp-sauser, hvis du kan tro det.
- Er du spent? Jeg er spent. - Jo da. Ja.
Og nå er jeg kjent med menyen, så jeg kan slappe av og nyte kvelden,
og fokusere på å ha det gøy med alle, for det kommer til å bli så gøy.
- Helt sikkert. - Er du spent?
- Veldig spent. - Spente gutter, ikke sant?
Ok, jeg skal vaske bilen, og så bytte en skjorte på senteret.
- Vil du bli med? - Ok.
Bestemte meg for en større. Har fått litt muskler i det siste.
Litt. Er denne muskelen større?
- Ja. - Kjenn på den.
Vent. Nei, det er albuen din.
Jepp. Det er fordi jeg hang opp pullup-stangen.
Vel, noen andre hang den opp.
Men den brukes et par ganger i måneden.
Kan vi stoppe ved magibutikken på vei til senteret?
Jeg vil ha et nytt triks for i kveld.
Selvfølgelig. Hovedbegivenheten for disse middagene.
Bordmagi fra Utrolige Rudy.
- Jeg prøver å levere. - Og det gjør du.
Kan du få eksemen i armhulen til å forsvinne?
Bare en spøk. Det er under kontroll.
- Mer eller mindre. - Stemmer. Knyttneve.
- Vent. Nei, jeg trodde... - Jeg gikk for high five.
- Jeg tenkte knyttneve. - Greit. Nei, du sa knyttneve, så la oss...
- Vent litt. Sånn da. - Ok, nå tok du bare hånden min.
Ok, sånn. Jeg skal slippe.
TRYLLESTAVER, TRYLLESTAVER, TRYLLESTAVER
Nei. Du må bli i bilen.
En tryllekunstner lar aldri folk bli med i magibutikken.
Nettopp. Trenger du penger?
Nei. Jeg har fortsatt 13 dollar til overs fra plenklipp.
- Vel, én plen. - Ja.
En artig måte å få vite at jeg har gressallergi.
Jeg er glad de fant meg da de gjorde.
- Er det Rudy den søte? - Hei, Esmeralda. Ja, det er meg.
Er Horace her?
Nei, han er på en kappe-konferanse i Cape Cod.
Ba ham ta med noe kult tilbake.
Leter du etter noe spesielt?
Vel, etter noe som virkelig kan imponere en gruppe
og gjøre jobben i en restaurant.
Greit.
Så kanskje det kan være en slags isbryter,
en samtalestarter.
Et magisk triks som bringer menneskeheten sammen,
selv i de mest kleine førsteklasses matopplevelser.
Under 13 dollar, takk.
Greit, lille Houdini.
Vi har fått inn et nytt skjerf-triks med ermer. To ekstra skjerf i den.
- Ok. Hva med ringer? - Ja, jeg vet ikke.
Ok, la meg tenke.
- Er dette en fin restaurant? - De har brødpinner.
Jeg har det du trenger.
- Natriumpolyakrylat. - Natrium-hva for noe?
Kom hit, så skal jeg vise deg.
Det vil være perfekt for situasjonen. Det blir 8,99 pluss skatt.
Da har du penger igjen til en cocktail.
- Du er vel 21? - Jeg fylte nettopp 35.
Men takk. Bare tuller. Det føles godt å le.
- Så, Rudy, angående i kveld... - Jepp. Jeg er spent.
Ja. Nei. Jeg også.
Jeg også. Men jeg ville si det at disse middagene, du vet...
Du har alltid tatt det bra.
Og jeg vet at i kveld blir litt annerledes,
du vet, gjestelistemessig, og... Ok, det er vår tur.
Jeg sa bare... Altså, jeg...
Jeg ville si... Det er så høyt.
Ja, det er det.
- Jeg synes Paul er veldig hyggelig. - Hva?
Og vi elsker deg alle så mye.
- Hva? - Vi elsker...
Hva?
- Hei. Kan jeg bytte denne i en større? - Selvfølgelig.
Jeg fikk en pullup-stang, og ermene mine har lagt merke til det.
- Hva? - Ingenting.
Pappa, kan jeg møte deg ved Bedre Hode?
- Kiosken? - Ja. Kanskje jeg går med hatt i kveld.
- Litt hodepynt skader ingen. - Greit.
Ikke prøv noen hatter jeg ikke ville prøvd.
Jeg vet det. Ikke beret.
De fungerer ikke på familiens hodeform.
Ikke helt meg, men ikke ikke meg. For en vågal kar.
Folk ønsket seg noe med dem, Louise.
Hva om deres ønske var for oss å bruke dem
på en svær sjokoladekake?
Mitt ønske er å dynke disse svette karene litt.
Ok, barn.
- Da har far kjøpt spesialputen. - For min spesielle nakke.
Vi elsker at du ikke kan snu hodet.
Vi slipper unna med mye.
Kom. La oss finne bestemor og bestefars jubileumsgave.
Greit. Tina ville stjele fra fontenen.
Hva? Nei, det ville jeg ikke.
Vi kunne gi disse glasskilpaddene med rødt hjerte
som sier "Paddeflat for deg".
- Stilfullt. - Eller papirvekten i tre
med Eiffeltårnet skåret inn som sier "Papirvekter er for elskere".
- Harry. - Hei, folkens.
Rudygutt. Hva bringer deg til kjøpesenteret?
- Jeg så på hatter. - På alle feil steder?
Tuller. Senteret er et bra sted å finne hatt.
Og en ektefelle.
Rudy, hvis du var foreldrene mine, hvilken vil du ha?
- Du er her. Du er en del av dette nå. - De er begge forvirrende.
Skilpaddene.
La oss bare velge noe og betale for det.
Vi må hjem og lage min "Gene fikk en B-minus-middag",
jeg fikk naturfagkarakteren opp fra en F-pluss.
- Min lille Bunsenbrenner. - Fyren får en B-minus...
Jeg kan velge hvilken som helst middag, og jeg valgte fylt bakt potetlasagne,
noe jeg fant på da jeg definitivt fulgte med i naturfag.
Vil du ikke ha noe annet?
- Min dag. - Det er hans dag.
Jepp, jeg er bare ikke sikker på om lasagne
bør inneholde bakt potet eller maisbrødskorpe.
Rudy, kom på middag.
Jeg tror det blir en av de verste middagene vi har prøvd.
Jeg kan ikke komme. Jeg har planer.
Planer. Storkar.
- Se på deg. - Skal du på operaen?
- Se opp for fantomer. - Nei, det er bare en familiegreie.
Gene vil nok overtale min mor
til å lage ekkel mat en annen gang også.
Takk. Best jeg går tilbake til Bedre Hode.
Pappa møter meg der.
- Sees på skolen. - Ikke sikkert jeg går lenger.
- Ellers oppsøker jeg deg. - Ok.
Og jeg trenger nok ikke gå fordi jeg er smart nå. Men kanskje.
- Greit, da starter vi. - Jepp.
Vår månedlige "Vi er fortsatt en familie-middag."
Men nå med min venn Vicki og din mors venn Paul.
- Kjæreste. Guttevenn. - Ikke sant.
Ja, det blir en flott kveld.
Jepp. Flott. Alle bare henger sammen.
Hei, synes du jeg burde stappe skjorten inn?
- Den er lang. - Det er så mye stoff.
Det ser ut som om jeg har stort undertøy på.
Kult undertøy.
Kanskje jeg puffer den litt, slik.
Bør jeg ikke gå med hatten?
Hva? Nei. Selvsikker? Du ser bra ut.
- Ja, men... Kanskje ikke. - Nei, jeg går med den løs.
- Løs. - Kanskje ja til hatt.
Ble den lengre? Helt ned til knærne mine.
Eller ingen hatt. Kanskje jeg bærer den.
Vet du hva? Vi ser bra ut. La oss gå. Vi drar.
- Jeg må bæsje. - Å, dæven.
Virkelig? Vet du hva? Jeg også.
- Ut. - Kan jeg gå først?
- Sniking. Unnskyld meg. - Nei.
- Du dyttet meg. - Du kjenner meg.
- Spill musikk. Det blir høyt. - Slå på viften.
- Hvordan er været der bak? - Hva?
Hvordan er temperaturen? Trenger du litt AC eller varme?
- Det er bra. - Flott.
Flott. Du har ryggsekken. Glad du ikke glemte den.
Din sekk med triks.
Det ville ikke vært en familiemiddag uten det siste Rudy-trikset.
Jeg har faktisk prøvd "Rudy den illusjonære visjonæren".
- Frysninger. - Ja. Ikke for å bygge det opp for mye.
Nei, selvfølgelig.
Glad vi har disse middagene. Jeg, deg og din mor.
Nå legger vi til flere. Men det er bra også, vel?
Jeg mener, Paul og Vicki, og meg og moren din.
Jeg mener, ikke Paul og Vicki. Din mor og Paul, og meg og Vicki.
Og du. Selvfølgelig. Du er æresgjesten.
Men ikke en gjest. Vårt barn.
Vicki er mest gjest,
vi har ikke datet lenge.
- Pappa, du høres litt nervøs ut. - Ja, jeg er nok det.
Nå babler jeg, ikke sant?
Ikke på en dårlig måte.
Hvis jeg gjør det under middag, spark meg under bordet, takk.
- Ok, pappa. - Men ikke for hardt.
- Jeg får blåmerker, vet du. - Det er det som gjør dem unike.
- Vakre regnbuelegger. - Takk, kompis.
Så, en drink i baren?
- Jeg vil gjerne ha en. - Det ser fullt ut.
Jeg kan prøve å skaffe oss drinker og ta dem hit.
Det var snilt av deg. Jeg klarer meg. Med mindre du vil.
Om så, tar jeg et glass rødvin hvis de har...
- Vicki, hva er den røde jeg liker? - Jeg har ingen anelse.
Ok. Kanskje en margarita.
Det er vanskelig å bære fire drinker.
Ikke bekymre deg. Jeg klarer meg.
Stieblitz, bord for fem.
Det er oss. Akkurat som showet. Du vet, TV-programmet, Party of Five.
Jeg kjenner ikke til det.
Jo da. Det var populært på 90-tallet.
Jeg er født i 2002.
Greit, la oss bare gå til bordet.
Velkommen, alle sammen. Jeg er Rudy, Den illusjonære visjonæren.
- Jeg elsker det. - Og nå... Tom kopp, ikke sant?
Vennligst send den rundt og bekreft at den faktisk er en vanlig plastkopp.
- Jepp, tomt. - Beer pong, noen?
- Normal. - Kunne ikke vært mer tomt.
Nå tar jeg dette helt normale vannet her.
Ja.
Jeg vil helle det i koppen, si noen magiske ord.
Mandy Patinkin, Mandy Patinkin.
Jeg snur den og vannet er borte.
- Herregud! Skinnbuksen! - Oi.
Beklager. Det skulle ikke skje sånn.
Jeg gjorde ikke nok småprat. Jeg skulle vente 30 sekunder.
Det er greit, kjære. Jeg elsket det.
- Kan vi få noen servietter her? - Men det funket ikke.
- Noe jeg kan hjelpe deg med? - Bare litt søl. Ingen stor sak.
Et håndkle eller servietter.
- Hva er dette? - Natriumpolyakrylat.
- Hva? - Jeg burde ikke røpe triksene mine.
Det er greit å si ifra om det flekker.
Natriumpolyakrylat. Jeg tror ikke det flekker.
- Det er det som er i bleier. - Hva?
Jeg skulle vente til pulveret hadde absorbert vannet.
Hei. Ikke tenk på det.
Hva med å prøve trikset etter dessert?
Nei. Jeg tok bare med én pakke. Jeg må på do. Unnskyld meg.
TOALETT UTGANG
Går det bra?
Ja. Det er ok. Takk for... Hyggelig å møte deg.
Og god natt til deg.
Og til deg, Kevin. God natt til deg mest av alt.
Gene, slutt å kysse ketchupen.
- Aldri. - God natt, Kevin.
- Kevin. - Rudy?
Ingen av dem heter Rudy.
Nei, se. Det er Rudy. Han har kommet til middag.
Rudy, kom inn. Faktisk, ikke kom inn.
Vi kommer ut. Jeg må gå og ta superlasagnen ut av ovnen.
Hva skjedde med middagen din?
Den ble flyttet.
Bra. Nå kan du ha ekkel lasagne med oss.
Ja. Kom inn. Har foreldrene dine kjørt deg?
- Ja. De slapp meg av. - Greit. Jeg gjør det ferdig selv.
God idé. Det er derfor du er sjefen.
Se på det, Rudy. Jeg gleder meg til å se henne komme ut.
- Det er vakkert. - Ikke sant? Min skapelse, kommet til liv.
Det må være slik far følte det da jeg ble født.
- Lasagnen min kommer! - Mye lukter.
Jeg forstår ikke alle.
Ok, på tide å ta denne greia ut av ovnen.
- Tung. Veier omtrent 20 kilo. - Det er den ideelle vekten for en lasagne.
Før vi hiver innpå, vil jeg bare si noen få ord.
Jeg kunne aldri ha gjort drømmen en realitet
uten dem som var der for å hjelpe meg på veien.
Mamma, som er vinden under nudlene mine og sjefen for all sausen min.
Pappa for å ikke stå i veien for mamma.
Tina og Louise for å la meg skinne klarere enn dere kan.
Rudy, elsker deg, bror. La oss spise.
Ok, fokusgruppe. Jeg vil ha alles reaksjon, oppsummert i ett ord.
- Mamma, gå. - En haug.
Det er to ord. Jeg lar det gli fordi du lagde den.
- Pappa. - Så mye.
- Feil. Louise. - Mat, spørsmålstegn.
Stryk det. Tina.
Mye ost og bacon og nudler og rød saus
og kjøttdeig og gressløk og rømme.
- Og er det et stykke bagel? - Jepp. Kanelrosin.
- Ett ord, takk. - Ok, jeg sier bagel.
Jeg føler at dere ikke tar utfordringen. Rudy, reaksjon.
Ett ord, banebrytende.
Bedre enn det jeg bestilte.
- Hva bestilte du? - Bestilte meg selv til å spise hjemme.
"Rudy, jeg beordrer deg til å spise denne maten."
Greit. Rudy, er du sikker på at foreldrene dine vet hvor du er?
Ja. Jeg spurte dem om jeg kunne komme bort og de sa ja.
Greit. Kanskje jeg burde ringe dem,
sjekke når de vil hente deg. Hva er nummeret til mor?
Eller din fars? Hvem er du med nå?
- Jeg er med... - Du er hos far denne helgen, ikke sant?
- Han var på kjøpesenteret. - Ja. Du kan ringe begge.
De er sammen. Jeg mener, de er ikke sammen, men... Det er komplisert.
- Men hvis du måtte velge en... - Å ringe.
Ja, å ringe. Ikke velge en på den måten. Beklager.
Han har vært der en stund. Har han spist noe rart tidligere?
Jeg tror ikke det. Jeg vet at han bæsjet før vi forlot huset.
Det gjorde vi begge. Beklager. Kanskje jeg burde sjekke.
Gi ham et minutt til.
Han er i den alderen hvor han ikke vil...
- Ikke sant. Ja. - Hva het den igjen?
- Tingen? - Natrium-noe.
Natriumpoly...
- Sa han at det er fra bleier? - Sannsynligvis ikke fra brukte.
Det går til telefonsvarer. Innboksen er full.
Hvem bestemmer når det er fullt? Mannen i telefonen?
Vel, dette har vært gøy, men jeg burde gå.
- Tilbake til familien min. - Du kom akkurat.
Er det lasagnen?
- Umulig. - Hvordan kommer du deg hjem?
Jeg synes det er litt for sent å gå alene.
- Er det lukten? Det er en merkelig lukt. - Far.
Nei. Jeg bare...
Jeg gikk fra middagen
med moren min og kjæresten hennes og min far og Vicki.
Alle spiste middag for første gang,
som jeg antar er hvordan familiemiddager kommer til å være nå.
Og jeg gjorde et magisk triks som skulle være bra, men jeg rotet det til.
Så ja, teknisk sett så stakk jeg av.
- Vent. Hva? - Å, dæven.
De tror jeg er på badet, så jeg burde gå.
Ellers ringer de kanskje politiet akkurat nå.
Noen ganger bruker jeg ganske lang tid på badet.
Ikke la dem jekke deg ned for å bruke tid på dass.
Jeg prøver faren din igjen. Og kanskje moren din også.
- Bare for å fortelle dem at du er trygg. - Ja, greit.
Hvorfor kjører jeg ikke bare Rudy tilbake og følger ham inn?
- Det går vel fint. - Ja. Det gir mye mening.
- Ja. - Takk for gjestfriheten.
- Det var veldig hyggelig. - Ja, selvfølgelig.
Jeg bare venter her ute, hvis det er greit. Jeg bare... Ja.
Jeg pakker ned litt lasagne til deg. Hvor mange kilo?
Fem? Ti?
Ok, Bob kjører ham snart. Ja.
Ok, ha det. Har du funnet nøklene, Bob?
Nesten. Jeg er sikker på at de dukker opp snart.
- Nøkler gjør det, ikke sant? - Ja.
- Fant du dem nå? - Eller nå?
Jeg lover å si ifra til alle når jeg finner dem.
Greit. Hva med nå?
- Ja. Nei, Tina. - Foreldrene dine har det bra.
Bare bekymret. Jeg mener, overrasket. Helt greit.
Jeg håper ikke Vickis bukser er flekkete. Jeg fikk natriumpolyakrylat på dem.
Er det narkotika?
Nei, fra trikset jeg prøvde å gjøre under middagen.
Jeg er sikker på at buksene er fine.
Det var vel ikke skinn, ikke sant?
- De var skinn. - Ok, det er greit. Det er greit, kjære.
Jeg fant nøklene.
- Flott jobbet. - Takk.
- Har du dem fortsatt? - Ja.
- Kan jeg gå tilbake med Rudy? - Hva?
Kan jeg gå tilbake med ham?
- Hvor er det? - Det er veldig nært, tror jeg.
Jeg gikk. Jeg gikk, og gråt ikke i det hele tatt.
Og så var jeg her. Det er noen kvartaler den veien.
Tallerken og Gaffel?
- Ja. - Er det bra?
Jeg vet ikke. En voksenrestaurant.
Høres gøy ut. Sikkert lurt
om jeg følger ham, blir til middag, prater litt.
Ja? Jeg mener, ja. Om så, får du halve måltidet mitt.
Faren min kan slippe deg av på vei hjem.
Greit. Den lasagnen var mer som en forrett, uansett.
- Vær så snill. - Så jeg følger Rudy tilbake?
Høres bra ut?
Det er litt mørkt.
Det er ikke et problem. Jeg har knokejern.
Om noen ypper med oss,
blender du dem med magi og jeg med smerte.
- Det er jenta mi. - Har du knokejern?
- Ja. Jul i fjor. - Hvorfor ga nissen dem til deg?
Kanskje nissen er fra gatene.
Julenissen var ikke bekymret for at søsken blir knoklet?
- Pappa. - Ok, du kan gå.
Kanskje uten knokejern. Bare never.
- Kom igjen, Rudy. - Ha det. Og takk igjen.
Jeg ringer foreldrene dine og sier at du er på vei.
La meg gi deg penger slik at du kan betale for maten.
- Bob, har du penger? - Hvor mye?
Åtte dollar.
Greit. Det er nok suppe eller noe.
Ingen suppe.
Jeg gir dem 8 dollar, og sier at dere har resten.
- Vil de tro deg? - Lag en betalingsplan.
- Ok, vi drar. Ha det. - Ha det gøy, dere to.
Ja. Ha det. Har du ikke en lasagne å fullføre?
- Jo. - Å, gud.
Jeg har tenkt på henne hele tiden.
- De klarer seg. - Ja, jeg vet det. Jeg ville bare se.
Hvilke desserter har de?
Jeg vet ikke. De har brødpinner.
De kan ta sukker på brødpinner, vel?
Sikkert. Det er et ganske stilig sted.
- En søt jente vi fikk. - Hun er det noen ganger, ikke sant?
Familie, hvorfor er jeg den eneste som sitter ved bordet?
Så hva var det magiske trikset?
Får vann til å forsvinne. Det hadde vært ganske kult.
Har du noen andre triks? Du kan sage meg i to hvis du vil.
Jeg takler det.
Du kan hjelpe med "Hvem har mynten?"
- Min hemmelige partner. - Greit.
Det er en veldig enkel kode jeg skal lære deg nå.
- Greit. - Lov å ikke si det.
- Ok, Rudy. - Men om du gjør det, er det greit.
Oversatt av: Christopher Merchant