E CASA TA FUNERARĂ ȘI CREMATORIUL
VREAU SĂ VREI CEAI
MAREA DESCHIDERE
MAREA REDESCHIDERE
TREABA AIA CU ACARIENII
MAREA RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-RE-REDESCHIDERE
Bună dimineața, Clătită! Scuze. Te-am trezit?
N-am dormit prea bine. E sâmbătă dimineață.
Deci, diseară e sâmbătă seara, care înseamnă știi tu ce.
Da, sunt puțin cam stresat.
Să facem chestia aia care mă calmează?
Da? Bine. Unu, doi, trei.
Scuze. Aici trebuia să intervii tu.
- Rudy, micul-dejun! - Bine, vin.
Am pregătit ceva „douăsebit” pentru noi.
Adică ouă. De aceea am spus asta.
M-am uitat la meniul restaurantului la care mergem diseară
și au grisine.
Ce bun! Minunat!
Da, și sosuri, dacă-ți vine să crezi.
- Ești încântat? Eu, da. - Da, sunt.
Și acum am învățat meniul, deci pot să mă relaxez și să mă bucur de seară,
să mă concentrez să mă distrez cu toată lumea, fiindcă o să fie foarte distractiv.
- Sigur. - Ești extaziat?
- Foarte extaziat. - Suntem Frații Extaz, nu?
Mă duc să spăl mașina, după care trebuie să schimb o cămașă la mall.
- Vrei să vii? - Sigur.
Am zis să iau o măsură mai mare. Am pus ceva mușchi pe mine.
Un pic. Mușchiul ăsta e mai mare?
- Da. - Simte-l!
Stai, nu, ăsta e cotul tău.
Da. Pentru că am montat bara de tracțiuni.
Adică am pus pe altcineva s-o instaleze.
Dar o folosesc de câteva ori pe lună.
Tată, putem să ne oprim la magazinul de magie în drum spre mall?
Vreau să iau un truc nou pentru diseară.
Da, bineînțeles. E evenimentul principal al acestor cine.
Magie la colțul mesei, de Uimitorul Rudy.
- Încerc să aduc momente magice. - Și le aduci.
Poți să-mi faci să dispară eczema axilară?
E doar o glumiță. O țin sub control.
- Cât de cât. - Da, o ții. Bate pumnul!
- Stai așa! Nu, credeam... - Eu voiam să bat palma.
- Credeam că batem pumnul. - Bine. Ai zis că batem pumnul, deci...
- Stai așa! Gata. - Bun, acum efectiv mi-ai prins mâna.
Gata, o să-i dau drumul.
BAGHETE, BAGHETE, BAGHETE
Nu. Trebuie să rămâi în mașină.
Un magician nu intră cu oamenii în magazinul de magie.
Bine. Vrei bani?
Nu e nevoie. Mai am 13$ de la familiile cărora le-am tuns iarba.
- Mă rog, a fost doar una. - Da.
Am învățat haios că sunt alergic la iarbă.
Mă bucur că m-au găsit, totuși.
- Să fie Rudy cel simpatic? - Bună, Esmeralda! Da, eu sunt.
E și Horace aici?
Nu, e la o conferință de pelerine la Cape Cod.
I-am spus să-mi aducă ceva extravagant.
Cauți ceva anume?
Caut ceva care să impresioneze un grup
și să se preteze la restaurant.
Bine.
Mă gândesc la un număr cu care să sparg gheața
sau cu care să lansez o discuție.
Un truc magic care să reunească întreaga umanitate,
chiar și la cele mai stânjenitoare cine de lux.
Sub 13 dolari, te rog.
Bine, micuțule Houdini.
Tocmai a venit un nou truc cu eșarfă în mânecă. Acesta mai are două eșarfe.
- Bine. Dar inele? - Nu știu ce să zic.
Stai să mă gândesc...
- E un restaurant elegant? - Servesc grisine.
Știu exact ce trebuie.
- Poliacrilat de sodiu. - Ce Poli-acritură zici acolo?
Vino încoace și o să-ți arăt cum funcționează.
O să fie perfect pentru atmosferă. Costă 8,99$ plus taxe.
Îți mai rămâne și de un cocktail.
- Ai 21 de ani, nu? - Am făcut 35 luna trecută.
Dar mulțumesc. Glumeam. E plăcut să mai râzi.
- Deci, Rudy, în legătură cu seara asta... - Da. Sunt extaziat.
Da, și eu.
Și eu. Dar voiam să-ți spun... Știu că aceste cine...
Ești mereu ostaș de nădejde.
Și știu că diseară o să fie un pic mai diferit
din punct de vedere al invitaților, și... Bun, e rândul nostru.
Voiam să zic... Adică...
Am vrut să spun... Ce gălăgios e!
Da, este.
- Cred că Paul e foarte drăguț. - Poftim?
Și cu toții te iubim foarte mult.
- Ce? - Și te iubim...
Poftim?
- Pot s-o schimb cu o mărime mai mare? - Sigur.
Am montat o bară de tracțiuni acasă, și mânecile mele au băgat de seamă.
- Poftim? - Nimic.
Tată, ne putem vedea la Pălă Riscul?
- Chioșcul? - Da. Poate port pălărie diseară.
- Nu strică o podoabă pe cap. - Bine. Da, sigur.
Să nu probezi pălării pe care nu le-aș proba eu!
Știu. Fără berete.
Nu se potrivesc cu forma capului familiei noastre.
Nu aduce cu mine, dar nici nu e departe. Asta e una îndrăzneață.
Oamenii și-au pus dorințe cu aceste monede.
Dar dacă dorința lor a fost să cumpărăm cu ele
un fursec uriaș cu ciocolată?
Dorința mea e să-mi înmoi picioarele cătrănite un minut.
Bine, copii.
- Tatăl vostru a cumpărat perna specială. - Pentru gâtul meu special.
Ne place că nu poți întoarce gâtul complet.
Mereu scăpăm basma curată.
Haideți să luăm cadoul de aniversare al bunicilor!
Bine. Tina se gândea să fure bani din fântână.
Poftim? Ba nu.
Putem să le luăm țestoasele astea de sticlă cu inimă roșie
pe care scrie „Ne iubim ca doi țestoși”.
- Clasic. - Sau prespapierul din lemn
gravat cu Turnul Eiffel pe care scrie „Prespapierurile unesc suflete”.
- Nasol. - Salutare!
Rudy-mentar! Ce te aduce la mall, tinere?
- Mă uitam la pălării. - În toate locurile greșite?
Glumeam. E potrivit să cauți pălării la mall.
Și o consoartă.
Rudy, dacă ai fi părinții mei, pe care l-ai vrea?
- Ești aici, acum ești implicat. - Mă derutează amândouă.
Țestoasele.
Hai să alegem ceva și să plătim odată!
Să mergem acasă și să facem „Cina de nota 7 a lui Gene”,
fiindcă eu mi-am mărit nota la Științe de la nota 3.
- Micul meu Arzător Bunsen. - Când iei și tu un 7...
Pot să aleg orice cină vreau, și am ales lasagna cu cartof umplut,
ceva ce am inventat când fără îndoială eram atent la cursul de Științe.
Sigur nu vrei altceva?
- E ziua mea. - E ziua lui, tată.
Da, doar că nu sunt convins că lasagna
ar trebui să conțină cartof umplut sau crustă din pâine de porumb.
Rudy, vino să iei cina cu noi!
Va fi printre cele mai proaste mâncăruri pe care le-am încercat.
De fapt, nu pot să vin. Am alte planuri.
Planuri. Sofisticat!
- Uită-te la tine! - Te duci la operă?
- Ai grijă la fantome! - Nu, e doar o chestie în familie.
Nu-i nimic. Gene sigur o s-o convingă
pe mama să facă mâncare scârboasă și altă dată.
Mersi. Atunci, mă întorc la Pălă Riscul.
Mă văd acolo cu tata.
- Ne vedem la școală. - Nu știu dacă mă mai duc.
- Dacă da, te caut. - Bine.
Și probabil nu trebuie să mă mai duc, fiindcă sunt deștept acum. Dar, poate.
- Bun, începem. - Da.
„Încă cinăm în familie cu mama ta” din fiecare lună.
Dar acum, cu prietena mea, Vicki, și cu prietenul mamei tale, Paul.
- Prietenul. Un băiat prieten. - Da.
Da, o să fie o noapte minunată.
Da, grozav! O să petrecem cu toții timp de calitate.
Crezi că ar trebui să-mi bag cămașa în pantaloni?
- Este lungă. - Atârnă mult material.
Când e înăuntru, zici că port chiloți pufoși.
Chiloți pufoși cool.
Poate s-o scot un pic, așa...
Să nu port pălăria asta?
Poftim? Ba da. Conrad Încrezătorul? E un look minunat!
- Da, dar... Poate n-o port. - Nu, o scot din pantaloni.
- O scot. - Poate port pălăria.
S-a făcut mai lungă? Îmi ajunge până la genunchi.
Aș putea s-o scot de pe cap. O țin în mână.
Știi ceva? Arătăm amândoi grozav. Să mergem! Plecăm din apartament.
- Trebuie să fac caca. - Vai de mine!
Serios? Știi ceva? Și eu am nevoie.
- O scot. - Pot să mă duc primul?
- Tai coada. Scuză-mă! - Nu.
- M-ai împins! - Scuze. Știi cum sunt eu.
- Pune muzică! O să fie grav. - Pornește ventilatorul!
- Cum e vremea acolo? - Poftim?
Cum e temperatura? Vrei să dau aerul condiționat pe rece sau pe cald?
- E bine așa. - Bine.
Ce bine, ți-ai luat ghiozdanul! Mă bucur că nu l-ai uitat.
E, literalmente, ghiozdanul tău magic.
Nu ar fi cină în familie fără cel mai recent truc al Uimitorului Rudy.
Am încercat „Rudy, Vizionarul Iluzionist”.
- Îmi dă fiori. - Da. Să nu dau totul în vileag.
Sigur. Nu, desigur.
Ce mă bucur că organizăm cinele astea! Eu, tu și mama ta.
Și acum mai aducem oameni. Dar și asta e bine, nu?
Adică, Paul și Vicki, eu și mama ta.
Adică, nu Paul și Vicki. Mama ta și Paul. Și eu și Vicki.
Și tu, desigur. Ești invitatul de onoare.
Dar nu un invitat. Ești copilul nostru.
Invitata ar fi Vicki,
pentru că nu ieșim împreună de prea mult timp.
- Tată, pari cam agitat. - Da, presupun că sunt, un pic.
Zici că-s o moară stricată, nu?
Nu într-un mod rău.
Dacă fac asta la cină, trage-mi una pe sub masă, te rog.
- Bine, tată. - Dar nu prea tare.
- Știi că mi se învinețesc gambele. - Asta le face interesante.
- Gambe frumoase în culorile curcubeului. - Mersi.
Să bem ceva la bar?
- Mi-ar plăcea. - Pare cam aglomerat.
Pot să comand băuturile și să vin cu ele aici.
Ce frumos din partea ta! Eu nu vreau. Sau, dacă insiști...
Dacă te duci, aș vrea un pahar de vin roșu, dacă au...
- Vicki, ce vin roșu îmi plăcea? - Habar n-am.
Bine. Poate o margarita.
Știi ceva? E greu să ții patru băuturi.
Nu te stresa! De fapt... mi-e bine așa.
Stieblitz, masă de cinci persoane.
Noi suntem cei cinci. Ca în serial. Știi serialul Pe cont propriu.
Scuze, nu îl știu.
Ba sigur îl știi. A fost foarte popular în anii '90.
M-am născut în 2002.
Bine, hai să mergem la masă!
Bun-venit tuturor! Eu sunt Rudy Vizionarul Iluzionist.
- Îmi place. - Și acum... Avem un pahar gol, da?
Dați-l din mână în mână ca să confirmați că e un pahar de plastic normal.
- Da, e gol. - Joacă cineva beer pong?
- E normal. - Mai gol nu se putea.
Și acum, această apă perfect normală...
Da.
... va fi turnată în pahar, spun câteva cuvinte magice...
Mandy Patinkin, Mandy Patinkin.
Îl întorc, iar apa va dispărea.
Pantalonii mei din piele întoarsă!
Scuze. Nu trebuia să se întâmple așa.
Nu v-am ținut de vorbă destul. Trebuia să aștept 30 de secunde.
E în regulă, dragule. Mi-a plăcut mult trucul.
- Ne aduceți niște șervețele? - Dar nu a funcționat.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Am vărsat puțin pe masă. Nu e grav.
Un prosop sau câteva șervețele, vă rog.
- Ce e chestia asta? - Poliacrilat de sodiu.
- Poftim? - N-ar trebui să-mi dezvălui trucurile.
E în regulă să spui dacă pătează.
Poliacrilat de sodiu. Nu cred că pătează.
- Se folosește în scutece. - Poftim?
Trebuia să aștept ca pulberea să absoarbă apa.
Hei, nu-ți face griji!
Ce ar fi să încerci iar trucul după desert?
Nu pot. Am adus doar un pliculeț. Trebuie să merg la toaletă. Mă scuzați.
TOALETE IEȘIRE
Te simți bine?
Da, clar. E în regulă. Mulțumesc pentru... Încântat de cunoștință!
Noapte bună ție! Noapte bună și ție!
Noapte bună și ție!
Și ție, Kevin. Noapte bună ție, în special.
Nu mai pupa sticlele de ketchup!
- Niciodată. - Noapte bună, Kevin!
- Kevin. - Rudy?
Niciuna nu se numește Rudy.
Nu, priviți, e Rudy. Până la urmă a venit la cină.
Rudy, intră! De fapt, nu intra!
Ieșim noi. Trebuie să scot super lasagna din cuptor.
Ce s-a întâmplat cu cina? Ți-au tras clapa?
S-a mutat pe altă dată.
Super! Acum poți mânca lasagna scârboasă cu noi.
Da, haide! Te-au lăsat părinții aici?
- Da. M-au lăsat aici. - Bine. O să termin singur.
Grozavă idee, tată! De aia ești șeful.
Ia te uită, Rudy! Abia aștept să iasă de acolo!
- E superbă. - Nu-i așa? Creația mea a prins viață.
Cred că așa s-a simțit tata când m-am născut.
- Lasagna mea triumfă. - Multe mirosuri.
Pe unele nu le înțeleg.
Bun, e timpul să o scoatem din cuptor.
- E grea. Are vreo 25 de kilograme. - E greutatea ideală pentru o lasagna.
Înainte să începem, vreau să spun câteva cuvinte.
Nu puteam să fac o realitate din acest vis
fără oamenii care m-au ajutat pe parcurs.
Mama, care îmi suflă în tăieței și e șefa tuturor sosurilor mele.
Tata, pentru că nu mi-a împiedicat relația cu mama.
Tina și Louise m-au susținut mai mult decât ai reușit tu.
Rudy, te iubesc, frate. Acum, hai să mâncăm!
Bun, focus-grup. Vreau reacția tuturor concentrată într-un sigur cuvânt.
- Mamă, spune! - Cam mult.
Sunt două cuvinte. Dar trec cu vederea, căci tu ai făcut-o.
- Tată. - Atât de mult!
- Greșit. Louise. - Mâncare, semnul întrebării.
Să nu se consemneze! Tina.
Multă brânză și bacon, și tăieței, și sos roșu,
și vită tocată, și arpagic, și smântână.
- Aia e o bucată de covrig? - Da. Cu stafide și scorțișoară.
- Un cuvânt, vă rog. - Bine. Covrig.
Simt că nu răspundeți corect provocării. Rudy, reacție!
Într-un cuvânt... revoluționară.
Mai bună decât ce am comandat eu.
- Ce ai comandat? - Am comandat să mănânc acasă.
Am zis: „Rudy, îți comand să mănânci mâncarea asta!”
Bine. Rudy, ești sigur că părinții tăi știu unde ești?
Da. I-am întrebat dacă pot să vin aici și au fost de acord.
Bine. Ar trebui să-i sun rapid și să-i întreb
la ce oră vor să te întorci. Ce număr are mama ta?
Sau tatăl tău? Cu cine stai acum?
- Stau cu... - Ești la tatăl tău în acest weekend, nu?
- Era la mall. - Da, pe oricare. Îl poți suna pe oricare.
Sunt împreună. Adică, nu sunt împreună, dar... E complicat.
- Dar, dacă ar trebui să alegi unul... - Să-l suni.
Da, să-l suni. Nu chiar să-l alegi pe unul dintre ei. Doamne! Scuze.
Stă acolo de ceva timp. A mâncat ceva nepotrivit mai devreme?
Nu cred. Știu că a făcut caca înainte să plecăm de acasă.
Amândoi am făcut asta. Scuze. Poate ar trebui să văd ce face.
Mai lasă-l un minut!
E la vârsta aia la care nu vrea să ne tot...
- Așa e. Da. - Cum se numea?
- Chestia? - Ceva cu policarbonat.
Ceva de sodiu...
- A spus că provine din scutece? - Probabil nu din cele folosite.
Intră căsuța poștală. Are mesageria plină.
Cine decide dacă e plină? Omulețul care locuiește în telefon?
A fost distractiv, dar ar trebui să plec.
- Să mă întorc la familia mea. - Dar abia ai ajuns.
E din cauza lasagnei?
- Imposibil. - Cum te duci acasă?
Cred că e cam târziu să te duci singur pe jos.
- E din cauza mirosului? E cam ciudat. - Tată!
Nu. Doar...
Cumva, am fugit de la cina
cu mama și iubitul ei și cu tata și cu Vicki a lui.
Am luat cina împreună pentru prima oară,
și presupun că așa o să fie cinele în familie de acum înainte.
Am făcut un truc de magie și trebuia să fie unul reușit, dar am dat-o-n bară.
Și presupun că da, practic, am fugit.
- Stai așa! Ce? - Măiculiță!
Ei cred că sunt în toaleta restaurantului, așa că ar trebui să plec.
Sau poate că sună la poliție în momentul ăsta.
Uneori mai stau perioade îndelungate la toaletă.
Să nu-i lași niciodată să te facă să te simți prost pentru asta!
Mai încerc să-l sun pe tatăl tău. Și poate și pe mama ta.
- Doar să-i anunțăm că ești în siguranță. - Da. Sigur, da.
Ce ar fi să-l duc pe Rudy cu mașina la restaurant?
- Ar fi potrivit. - Da. Are mult sens.
- Da. - Mulțumesc de invitație.
- A fost foarte plăcut. - Cu mare plăcere, dragule.
O să aștept aici, dacă e în regulă. Eu doar... Da.
Îți pun niște lasagna la pachet. Câte kilograme vrei?
Două? Patru?
Bob o să ajungă imediat cu el. Da.
Bine, pa! Ai găsit cheile, Bob?
Aproape. Sunt sigur că o să apară ele, cumva.
- Cheile fac asta, nu? - Da.
- Acum le-ai găsit? - Dar acum?
Promit că anunț pe toată lumea când găsesc cheile.
Bine. Dar acum?
- Nu, Tina. - Părinții tăi sunt bine.
Doar puțin speriați. Adică surprinși. N-au nimic.
Sper că n-am pătat pantalonii lui Vicki. Am vărsat poliacrilat de sodiu pe ei.
E un drog?
Nu, e trucul de magie pe care am vrut să-l fac la cină.
Pantalonii lui Vicki sigur n-au nimic.
Doar nu erau din piele întoarsă, nu?
- Ba erau. - Bine, nu-i nimic. E în regulă, dragule.
Bun, am găsit cheile.
- Bravo, tată! - Mulțumesc.
- Le mai ai? - Da.
- Pot să merg eu cu Rudy? - Poftim?
Să merg cu el pe jos până la restaurant.
- Unde este? - Cred că e foarte aproape.
Am mers și nu am plâns deloc.
Apoi am ajuns aici. E în direcția aia, la câteva străzi.
Farfuria și Furculița?
- Da. - Cum este?
Nu știu. E genul de local în care mănâncă adulții mâncare.
Pare mișto. Probabil ar fi bine
dacă vin și eu la cină, să întrețin discuția cu amuzament.
Serios? Da, dacă vii, poți mânca jumătate din porția mea.
Apoi, te poate lăsa tata aici în drum spre casă.
Sigur. Lasagna aia oricum a fost mai degrabă ca un aperitiv.
- Te rog! - Deci merg cu Rudy înapoi la restaurant?
Sună bine?
E cam întuneric.
Nicio problemă. Îmi iau pumnalul tip box.
Dacă se ia cineva de noi pe drum,
tu îi amețești cu magie, iar eu, cu durere.
- Asta e fata mea! - Ai un pumnal tip box?
- Da. De Crăciun, anul trecut. - De ce ți l-a făcut cadou Moș Crăciun?
Poate că Moșul e din cartier.
Moș Crăciun nu era îngrijorat că frații o să încaseze un pumnal?
- Tată! - Bine, poți să mergi.
Poate fără pumnal, doar cu pumnul gol.
- Haide, Rudy! - La revedere! Și mulțumesc din nou.
Îți sun părinții să le spun că sunteți pe drum.
Louise, să-ți dau niște bani, să-ți plătești masa.
- Bob, ai bani la tine? - Câți bani?
Opt dolari.
Bine. Sunt sigură că au vreo supă sau așa ceva.
Nu comand supă.
Dar le dau opt dolari și le spun că le rămâi datoare.
- Crezi că o să creadă? - Le plătești în rate.
- Bine. Plecăm. La revedere! - Distracție plăcută!
Bine. Pa! Nu aveți o lasagna de terminat?
- Ba da. - Doamne!
M-am gândit la ea în fiecare clipă.
- O să fie bine. - Știu. Voiam doar să-i privesc.
Ce deserturi au la restaurantul acela?
Nu sunt sigur. Au grisine.
Bine. Pot să pună zahăr pe grisine, nu?
Sunt sigur că pot. E un local destul de luxos.
- Ce fată drăguță avem! - Uneori este, nu?
Familie, de ce sunt singurul care stă la masă?
Deci, ce număr de magie ai încercat?
Să fac apa să dispară. Ar fi fost chiar tare.
Mai știi alte trucuri? Poți să mă tai în două, dacă vrei.
Cred că pot să îndur asta.
Poți să mă ajuți cu „Cine are moneda?”
- Poți fi partenera mea secretă. - Sigur.
O să te învăț acum un cod foarte simplu.
- Bine. - Promite-mi că nu spui nimănui!
- Bine, Rudy. Doamne! - Dar nu-i nimic dacă o dai în bară.
Subtitrarea: Valeriu Cosa