VÁŠ POHŘEBNÍ ÚSTAV A KREMATORIUM
OUTLET S KOUZELNÝMI PERY
SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
OMÁMENÍ A VYKOUŘENÍ
A DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
A JEŠTĚ JEDNO SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
A JEŠTĚ JEDNO DALŠÍ SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ
Koukejte, jak hezky celá rodina jedeme na oslavu narozenin.
Nic není víc super než pařit s rodiči.
Jo, sakra. Vidíš? Dokonce nám i dovolí říct „sakra“.
Neříkej „sakra“.
Chápu, že jsme na narozky Rudyho táty pozváni já, Gene a Tina,
jsme Rudyho kamarádi,
ale proč tam jedete i vy?
Potkali jsme ho na třídních schůzkách.
Pozval nás z pocitu viny.
- Jsme pozváni z pocitu viny. - Jo.
Pardon, že jsem ten „na telefonu“. Jen rychle napíšu e-mail.
E-mail? Komu píšeš?
- Na bowling. - To je zábava.
- Jo, plánuju bowlingovou párty. - Pro Rudyho?
Ne. Pro mě. Pořádám ji na každé své narozeniny.
Miluju bowling.
- A chtěli byste přijít? - To nemusíš dělat.
Jo, jasně.
Jen doufám, že si to Rudy užije.
Je až po krk v rozvodovém dramatu svých rodičů,
dnes by si zasloužil trochu zábavy.
Mimochodem, už jste podepsali papíry, že se nerozvedete?
Ne? Řeknu Kenovi, ať to sepíše. Dělal mi papíry k nemovitostem.
Máme dobré vyhlídky.
Miluju vašeho tátu stejně, jako když jsem mu prvně vyznala lásku.
Vzpomínáš, Bobe? Jak jsem ti prvně řekla, že tě miluju?
Jo.
- Vzpomínáš, kde jsme byli? - Jo.
Kde jste byli, tati?
Možná si to pamatuje, ale dusí se, když o tom přemýšlí?
Byli jsme...
- Ne, zapomněl. - To je v pořádku, žes zapomněl.
Máš v hlavě spoustu náplní do burgerů.
Vzpomenu si. Je to...
Vzpomínáš, jak jsem si prdnul
a znělo to, jako by někdo řekl: „Jak se máte?“
- Ano. - Takže to si pamatuješ.
Zrovna jsme nastupovali do auta.
- Jo. - Jo. Je to novější.
Jen jsem se chtěl ujistit, že si všichni všimli. Byl super.
To rozhodně.
Když jsi prvně řekla, že mě miluješ, byli jsme uvnitř, nebo venku?
Neřeš to, Bobe.
- Ahoj, Rudy. - Ahoj. Díky, že jste přišli.
Bylo těžké přimět děti našeho věku, aby se těšily na oslavu narozenin 44letého muže.
Nevím proč. Milujeme lidi, co mluví o podcastech a bolesti zad.
Dáte si ledovou tříšť? Můžete jí vypít, kolik chcete.
- Táta to platí. - Pěkné.
Kolik chci? Protože to se zřejmě bude lišit od toho, kolik chcete vy.
Mrzne mi mozek, jen na to pomyslím.
- Tak zatím, mami a tati. - Tak zatím... Jo.
- Kdo by neměl rád tříšť zadara? - Možná tamta dáma.
Kdyby bylo společensky přijatelné ji z té podlahy slízat, udělám to.
- Ale není, co? - Rudy? Vše v pořádku?
Nějak ti zamrzl úsměv.
Jo. Promiňte. To je mámin přítel Paul.
Podívejte na něj. Usmívá se, poslouchá ostatní, navazuje oční kontakt.
Co to má být?
- To nesnáším. - Jen se bojím o tátu.
Je křehký, zvlášť když se s Vicki rozešli.
- To ne. Kdo se rozešel s kým? - Bylo to dost vzájemné.
Poslal jí zprávu: „Musíme si promluvit.“
A ona odpověděla: „Rozchod?“
Dal jí na to palec nahoru a bylo to.
Zatraceně.
Takže tvůj táta je zase volný.
- Je zpátky na trhu. - Jo, prodává sexy tátu po kilech.
Táta je jako křehká housenka,
co čeká, až z ní bude velký, silný a krásný motýl.
Ale to se nestane, když přijde pan Neustále milý Paul
a šlápne na tátův malý a roztomilý kokon.
A jak mu na něj šlape?
Vážně, Tino? Podívej se na něj. Prostě... Je to divné.
- Není to správné. - Dýchej, Rudy.
- Nejde mi to. - Aha.
Chci, aby dnes večer zažil bowlingovou párty svých snů
a perfektní 44. narozeniny.
Dobře. Domluveno.
- Co? - Domluveno. Bude to tak.
Nech to na mně, Geneovi a taky Tině.
- Dobře. - Další rundu, prosím, pane.
A nešetřete na sirupu pro dobrou náladu.
Pánská velikost jedenáct a dámská velikost devět a půl.
Ty jsou roztomilé. Podívej se na ně, Bobe.
Jsou to bowlingové boty, ale jistě.
Nosila bych je i normálně.
- Opravdu? - Najít roztomilé boty je těžké.
- Je to tak. - Ahoj, tak jste přišli.
- Jo. Ahoj. - Všechno nejlepší.
- Skvělé boty. Nejsou hezké? - Jo.
Čekáme na dráhu. Asi mají rušno.
- Chcete... - Ne.
- ...se přidat k nám? - To... To jsem...
- ...tím říct nechtěl. - Jasně. Že jo, Bobe?
- Jo. - Jo.
Dobře. Řeknu tomu chlápkovi u počitadla, aby vás přidal.
- Zábava. - Panebože, zase jsme to udělali.
Já ty boty žeru. Obuju si je.
Vzadu mají napsanou velikost. To je sranda.
Naším dnešním úkolem je, aby tvůj táta vypadal dobře.
Zařídíme mu úspěch. Pomůžeme mu zazářit.
A kdyby Paul v porovnání s ním vypadal jako ubohý ňouma, bylo by to fajn.
- Jaké má táta silné stránky? - Ten chlap ví, jak nosit kalhoty s puky.
Všiml jsem si, o ty by se člověk řízl.
Taky mu jde bowling.
Spartakoulák se mu neříká pro nic za nic.
- Tedy já mu tak říkám. - Super, s tím se dá pracovat.
Ale Paul je Paul. Bowling mu jde určitě skvěle.
Jde mu všechno.
Jednou jsem viděl, jak mu obsluha parkoviště hodila ze dvou metrů klíče.
A Paul je chytil, jako by to nic nebylo.
Že jo?
Paul nevypadá zas tak sportovně a přirozeně silně, ale zároveň něžně.
Nemám chuť mu dávat cenu jen za to, jak pohodářsky stojí.
Kéž by táta pořád chodil s Vicki.
Byla opakem zábavnosti,
ale aspoň by tu nebyl sám,
zatímco se tamhle máma objímá s Paulem.
Tak dobře.
Hele, máme bowling a randění.
Co mu sehnat holku, které jde bowling?
Holka se dá sehnat za jeden večer, ne?
Nevidíš tu náhodou nějaké kandidátky, Rudy?
Tamhle je Sherry, co s ním chodí na kurz indické kuchyně.
Oba mají alergii na římský kmín a zřejmě je sblížilo to,
jak se mohou na takový kurz přihlásit lidé, co jsou na něj alergičtí.
Taky bych tátovi chtěl vytrhnout jeden šílený chlup z obočí.
Zvýšilo by to jeho šance.
- Jo, vidím ho až odsud. - Jo, je to zvíře.
Je možné, že se sám pohybuje?
Pojď Rudy, naše dráha je připravena.
A děti, vaši rodiče hrají s námi.
To se máte. Ne, fakt, je to zábavný pár.
Oni plus tvá máma a Paul. To je šest.
- Řekl jsi máma a Paul? - Jo, tady jsou.
- Ahoj. - Čau.
- Uvidíme se, kamarádi kuželkáři. - A je to tady.
Táta a Paul „jde mi všechno“ budou hrát proti sobě.
Paul ho rozdrtí.
V nejhorším případě rozdupe tátovi kokon, všude budou střeva housenky.
Ne, to ne. Tak jo, poslouchej.
Nenecháme Paula, aby tátu ponížil na jeho narozkách, jasné?
Slibuju. Přísahám na svůj znovupoužitelný kelímek s tříští.
Jo, slyšel jsi mě.
- Zmrzlý mozek. - Počkej, namasíruju tě.
- Díky. - Nemáš zač.
- Pořád to bolí. - Já vím, opřu se do toho.
Hele.
- Pořádně je zmasíruju. - Rudy!
Rudy!
BOWLING
Bože, vážně se to děje.
Hlavu vzhůru, Rudesi. Zvládneme to.
Vím, že něco říkáš, ale slyším jen,
jak tátův kokon křupe pod Paulovýma nohama.
- To se jen Gene cpe nachoskami. - Pardon.
Tady je. Dobrá volba koule, synu.
Díky, sladil jsem ji s tričkem.
No, všiml jsem si.
- Ahoj, děti. - Děti, seznamte se s mými botami.
- Zdravím. - Ahoj, tady jste.
- Tak jsme dorazili. - Připraveni roztočit koule?
Protože je to bowling.
- Jo. - Koule jsou kulaté, takže se točí.
- Jo. - Páni.
Trapné, ale okouzlující slovní hříčky? To je tátova parketa.
Víte co? Odskočím si.
Mám narozeninový močák, neboli příliš mnoho šumivých nápojů.
- Nezačínejte beze mě. - Jdeme na to.
Jdu Paula zdržet, aby nemohl hrát.
A budu v tom pokračovat až do konce oslavy.
- Tino. - Jo.
Běž za tou kmínovou dámou z kurzu indické kuchyně a zařiď to.
Bylo by fajn, kdyby měl Sylvester do 20 minut novou holku.
- Perfektní. Gene. - Služba u tříště, jasně.
Ne. Běžte s Rudym za Sylvestrem na záchod
a bez váhání mu vytrhejte obočí.
- Jdeme na to. - Počkej, Rudy.
- Co že to dělá Paul za práci? - Je to ergoterapeut.
Když lidi něco bolí, je pro ně těžké fungovat.
- Pomáhá jim cvičením nebo radami. - Jako bychom ho už nemohli nenávidět víc.
- Já vím. - Tak jo, všichni do toho.
- Běžte. - Dobře.
- Tati.
- Tati? - Jo. Co je?
- Tati. - Jo. Co se děje?
Právě jsem zjistila, že Paul je ergoterapeut.
- Jo, to jsem. - To můj táta potřebuje. Hodně.
- Vážně? - Bolí tě určité pohyby?
- Asi jo. - Které?
- Všechny. - Vidíte, co tím myslím?
Zdravím.
- Ahoj. - Dáváte si popcorn? Super.
Narozeniny, co?
Postav se, podívám se.
- Jasně. - Něco jsem slyšel.
Počkat, ty při vstávání zvuky nevydáváš?
Zkus se dotknout prstů na nohou.
- Jako rukama? - Zkus to.
- Panebože. - Jo.
- Písknul jsi dvakrát. To je to tak zlé? - Jo. Je to dvoupískáč.
- Jo. - Panebože.
Stojí to za to, tati. Promiň. Mám tě rád.
Ten chlup se brání. Chce žít!
- Zabiju ho. - Ať se ti nedostane do hlavy.
- Děti. - Ví, čeho se bojíš.
Zdá se, že je mezi vámi skvělá chemie.
Oba se učíte vařit indická jídla.
Možná je načase udělat další krok a nastěhovat se k sobě.
Promiň. Kdo jsi?
Pravé rameno máš asi o pět centimetrů výš než levé.
- Vážně? - Takhle stojíš rovně.
Bolí to? Nemělo by.
Takže takhle je to normální? Takhle se má stát?
- Obávám se, že ano. - Dobře, pojďme hrát.
- Jsem naprosto připraven. - Jo. Dám ti vizitku.
Ne, nehrajte. Potřebuje pomoct hned.
Má tolik problémů. Nemůžu uvěřit, že tak dlouho přežil.
To je v pořádku, Louise. Myslím, že budu v pohodě.
- Sakra. - Je to tady. Táta jde první.
Do toho. Mám narozeniny a hraju bowling.
Hele, je to jen první kolo.
- Jak to šlo, Tino? - Sherry na to chce jít pomalu.
Asi si myslí, že požádat Sylvestera o chození,
když ještě neměli rande, je „velmi matoucí“.
- Směšné. - Panebože.
No, tři kuželky jsou lepší než nic.
- Jo. - Zastrašovací faktor už je tady.
Táta si z Paula na vlastní oslavě nadělá do kalhot.
Do těch krásných kalhot s puky?
A podívejte, jak má oslnivé obočí.
Nemůžu se na to dívat.
Asi se vypařím a půjdu utopit smutek v tříšti.
- Jdu taky. - I já bych si dala. Louise?
Co kdybychom... Pojďte se mnou. Mám nápad.
- Kam máme jít? - Kdekoliv jinde to bude lepší.
- Ahoj, kámo. - Jsi na řadě.
Hrajte beze mě, děláme dětské věci.
Ne, že by mi nebylo příjemné to,
co se děje v této části herny, takže...
Tak jo, ahoj.
- Co to děláme? - Taky jsem se chtěla zeptat.
Děláme, co je třeba, aby táta prožil úžasný večer.
Dáme mu dárek z muzea prodlužovaček?
Sem nesmíte, děti.
Jasně. Omlouvám se za cokoliv, co tu děláme.
Já si říkala, že to asi nebudou záchody.
Tak jo, okamžitě ven.
- Počkej, prosím. - Co je?
- Tohle je Rudy. Rudy, pozdrav. - Ahoj, já jsem Rudy.
Jeho táta má narozeniny
a chystá se hrát proti Paulovi, novému příteli jeho mámy.
A Paulovi jde všechno.
Nakope Rudyho tátovi zadek a ten bude vypadat jako...
Cos to říkal? Jako mrtvá housenka nebo tak?
Jo, bude vypadat jako neproměněný motýl.
Jo, takže mu chceme pomoct vyhrát. Odsud.
Bylo by to něco jako podvádění, ale kvůli dobré věci.
Takže tak. No dobře. Vymyslíme něco jiného.
Líbí se mi to.
- Cože? - Taky mám Paula.
Jenže ten můj se jmenuje Penny a táta je s ní moc šťastný.
- Jak se opovažuje? - Tak jo. Jdeme podvádět.
- Vážně? - Jo, Tino, jdeme.
- Tohle si slízneš, Penny. - Paule.
Ne, je to důležité.
Kontrola dráhy. Rudyho táta a Paul teď hrají na téhle dráze.
A když jsme se dívali naposled, táta hrál jak idiot.
Pardon, řekl jsem idiot.
Takže to podvádění musíme rozjet brzy.
Mám pocit, že pomáhat Sylvesterovi podváděním není nejlepší nápad.
Stejně jako podvádění obecně.
Tino, Rudy je náš kamarád, a jestli chce,
aby jeho táta hrál skvěle a dal Paulovi lekci,
na kterou nikdy nezapomene, tak to uděláme.
- Díky. - Jo.
Tak jak to uděláme? Promiň, uteklo mi tvé jméno.
Žádná jména. Čím méně o sobě víme, tím lépe.
Máš ho na jmenovce.
- Rachel. - Sakra.
Mám nápad, jak to udělat, ale ještě jsem to nezkoušela.
A je to riskantní.
Když tátova koule trefí kuželky, je tam dost místa na to,
abychom tam přes zarážku hodili kuželku navíc.
A když je trefíme správně, budou to samé strajky.
Fantazie.
- Žlábek. - Prosím, ať to není Spartakoulák.
Vypadají dobře, ale nepomáhají mi lépe hrát.
- Máte štěstí, že jste sexy. - To bylo na mě?
- Jo, ty taky. - Já vím.
Tak jo. Potřebuju dvě děti. Jedno popadne kuželku, než spadne do výtahu,
a druhé bude držet to s kuželkou,
aby nespadlo do stroje.
To zní nebezpečně.
Kuželky dřív stavěly děti,
takže je to určitě naprosto bezpečné.
Odsud nic nevidíme.
Jak poznáme, že je na řadě Rudyho táta?
- To je fakt. Potřebujeme někoho venku. - Já jdu.
Gene, neuraz se, ale když tam pošleme tebe,
najdeme tě ležet v ledové tříšti.
- A tím chceš říct co? - Půjdu já. Ráda odsud vypadnu.
Ne, tvůj výraz „já nic, já muzikant“ je... prostě děsný.
- A co třeba... - Půjdu já.
Buď mazaná. Omrkni tabuli s výsledky,
zapamatuj si pořadí hráčů a ohlas se.
Mazaně to omrknout. Jasně.
Sylvester dostává na frak.
Ale pořád nám zbývá polovina hry, abychom to otočili.
Máma s tátou taky nic moc.
- Ahoj, Louise. - Viděli mě.
Ahoj, tati, mami. Drsná hra.
Začínám si myslet, že jako sportovci nejste žádná elita.
Jo, tohle nám nejde.
Vyznalas mi lásku na nějakém sportovním zápasu?
Ne, ale jednou jsi mě pozvracel na baseballu.
- Jo, ale s láskou. - Jo. Tak nějak.
Hodně buráků.
A teď jde Paul, bowlingový šampion.
Dobře. Takže Sylvester jde po Paulovi.
Je odtud vidět Rachelin loket
a z nějakého důvodu i Geneova kolena.
V klidu. Ty dráhy jsou dlouhé a zrak dospělých je dost špatný.
Sakra. Je to split.
Pořád máš velký náskok. Bude těžké tě dohnat.
Ale ty tvé hlášky jsou super.
- Jdou mi úplně samy. - Vážně?
Radši se vrátím.
Co je?
- Že to zase neděláš? - Co?
Necháváš ho vyhrát. Sleduju tě.
Neděláš tu svou otočku zápěstím jako obvykle.
Mou patentovanou zápěsťovku? Nevím, o čem to mluvíš.
Ale víš. Ty sis vytrhl ten chlup z obočí?
Gene a Rudy mi ho vyrvali z obličeje. A trvalo jim to.
Počkat, proč by nechával Paula vyhrát?
Panečku.
Jdeme na to? Je na řadě Sylvester?
Je. Ale možná budeme muset náš plán okamžitě odvolat.
- Cože? Proč? - Nepotřebujeme ho.
Myslím... Vím docela jistě, že Sylvester nechává Paula vyhrát.
- Cos to říkala, Louise? - Tvůj táta nechává Paula vyhrát.
Ale proč?
Plán pořád platí. Paul si to zaslouží.
Penny si to zaslouží. Pořád pečuje o opuštěné psy, ptá se, jak se mám,
chystá nám kouzelné Vánoce. Nejsi moje máma, Penny.
- Zní jako monstrum. - Taky je.
Jdeme na to, Louise.
- Ne, počkejte. - Zavírám dveře.
- Bacha na prsty. - Co? Ne.
- Řekla, ať si dáš bacha na prsty. - Vy zrádci.
Rudy, Gene, Tino, no tak. Otevřete někdo.
Všichni na místa. Ignorujte to bušení, křik
a všechny hloupé hlasy v hlavě, které říkají:
„Tohle není správné, to bych neměl dělat.“
Co budeme dělat, Tino?
- Super. - Budeme silní. To uděláme.
Tak jo, to není dobré. Sakra.
- Normální boty. - Pardon.
- Louise? - Co to sakra děláš?
Spadl mi tam drobák a musím pro něj.
- Spadl ti tam drobák? - Jo.
Louise, tak chudí zase nejsme.
- Dám ti jiný. Asi. - Vteřinku. Pardon.
- Pořád šlapeš po dráze v botách. - Já vím. Vteřinku.
- Integrita dráhy je důležitá. - Rudy, slyšíš mě?
- Kámo. - Nesnaž se změnit můj názor, Louise.
Ty stojíš na dráze? To se docela odsuzuje.
Poslouchejte. Nemusíme to dělat. Tvůj táta naši pomoc nepotřebuje.
Je dost možné, že schválně prohrává,
protože je to milý chlap, který je fakt dobrý v bowlingu,
ale nechce, aby přítel jeho bývalé vypadal špatně nebo tak něco.
A tenhle plán by mohl všechno zkazit.
A já jsem si zase jistý, že nám tenhle stroj rozdrtí ruce.
Ale to s tím tátou taky.
A když vás chytí, což vám se znalostmi
z venku řeknu, že je možné...
A to, že jsem teď tady, nepomáhá. Omlouvám se.
No nic. Pokud vás chytí při podvádění, bude to mezi tebou a Paulem divné.
A taky mezi Paulem a tvým tátou.
Všechno bude divné.
Neposlouchejte ji. Musíme to udělat.
Mezi Sylvesterem a Paulem to vypadá v pohodě.
Dochází mi, že ten, kdo tu není v pohodě, jsi ty.
- Já? - Ne, Rudy.
- Jo. - Jo.
Dítě v dráze 10, mluví s kuželkami.
Uvolněte dráhu, prosím. Takhle bowling nefunguje.
Jen minutku!
Poslouchej, Rudy. Chystají se mě zavřít do bowlingového vězení.
Je možné, že sis jen potřeboval promluvit s kamarádkou.
Ne génia, který vymyslel trochu komplikovaný plán na podvádění.
- Louise? - Jo?
Byl by to pro Sylvestera skvělý dárek,
kdybys ho už přestala zdržovat při hře.
Taky jsme ti zapomněli koupit dárek k narozeninám. Teď mi to došlo.
Jejda.
Tak jo. Teď nás čeká strajk.
To ušlo.
Ahoj.
Takže nebudete podvádět?
Nechci tvrdit, že to moje prdy z nervozity
je přesvědčily, aby tam odsud odešli, ale je to možné.
Možná byly jedním z faktorů.
Asi zavolám Penny a omluvím se za svou zprávu.
Nic jsem do ní nenapsala,
byl to jen obrázek orangutana se vztyčeným prostředníčkem.
Ale i tak mám výčitky.
- Pořádný obrázek. - Jo.
Sbohem, boty.
Jako boty na bowling jste dobré nebyly, ale cítila jsem se krásná.
- Potřebujete víc času, nebo můžeme... - Ne, to už stačilo. Nebo ne?
Tady je máte. A je to.
To byla zábava.
- Tati, nechal jsi Paula vyhrát? - Cože? Ne.
Tak dobře.
Hele, celé to machistické „musím porazit nového přítele své ex ve sportu“?
To není nic pro mě.
Navíc on není moje konkurence, víš?
Je teď součástí života tvé mámy, tvého i mého života.
Jo.
Ale mezi námi dvěma to nic nemění.
Vždy budu tvůj táta a ty budeš vždy můj syn ze zlata.
Můj syn ze zlata Rudy.
- Já vím. - Rýmuje se mi to.
Jen chci, abys byl v pohodě, tati.
Ale já jsem. Jasně, takhle jsem si naše manželství nepředstavoval,
ale mám skvělé přátele a skvělého terapeuta.
A v televizi teď dávají skvělé seriály, Rudy. Skvělé.
- Ještě jsem ani nezačal s Korunou. - Prý to moc neodpovídá.
Nepodceňuj svého starého tátu. Mám před sebou ještě dlouhý život.
- Ahoj, Sylvestře. - Ahoj, Sherry.
Už odcházím. Mrzí mě, že jsme si dnes nepokecali.
- Aspoň ne přímo. - Jo. Uvidíme se na kurzu.
Příští týden prý vaříme kuřecí vindaloo.
Jo, už se vindatěším, až se tam uvidíme.
Já vindataky.
Jo.
- Panebože. Viděls to? - To bylo něco. Ta holka s tebou mluvila.
- Poslední, co odcházejí z oslavy. - Jsme čím dál víc super.
- Amen. - Tak co, tati?
Už jsi přišel na to, kde ti máma poprvé vyznala lásku?
Ne. A díky, žes to zmínila, Tino.
Není zač.
Lin, promiň, že si nepamatuju tu moc milou a důležitou věc.
Bobe, říkala jsem, že je to v pořádku. Bylo to takhle.
Byli jsme u pláže,
racek se mi vykadil do vlasů a neměli jsme ubrousky.
Tak jsi mi to utřel svou košilí a já to řekla.
Pak jsi řekl: „To je velké hovínko.“
- Už si vzpomínáš? - Jo. Jak jsem na tohle mohl zapomenout?
Copak jsme už z mámy neutírali racčí hovínka všichni?
Prostě vyznáš lásku každému, kdo z tebe utře hovínko.
Tak to poznáš.
České titulky Tereza Nesvačilová