TEMETKEZÉSI otthon & krematórium
ALKOHOLOS A HÁZBAN FILCTOLL OUTLET
ÜNNEPÉLYES MEGNYITÓ
NAGY ÚJRANYITÁS
TÖKÉLETLEN SPRÉZŐK
NAGY ÚJRA-ÚJRANYITÁS
NAGY ÚJRA-ÚJRA-ÚJRANYITÁS
NAGY ÚJRA-ÚJRA-ÚJRA-ÚJRANYITÁS
Tessék, együtt megyünk családilag egy szülinapi buliba!
Nincs menőbb, mint a szülőkkel bulizni.
Naná, bakker! Látjátok? Még ezt is mondhatjuk.
Ne mondd, hogy bakker!
Azt értem, miért hívtak meg engem, Gene-t és Tinát Rudy apukájának a szülinapjára.
Mert Rudy barátai vagyunk.
De anya és apa hogy kerül oda?
Hát, találkoztunk vele a szülői értekezleten.
És bűntudatból meghívott.
- Bűntudatmeghívás. - Igen.
Elnézést a nyomkodásért! Csak gyorsan elküldök egy e-mailt.
E-mailt? Kinek küldesz e-mailt?
- Egy bowlingteremnek. - Az jó.
- Igen. Épp bowlingbulit szervezek. - Rudy buliját?
Nem. Az enyémet. Mint minden évben a születésnapomon.
Imádok bowlingozni.
- Eljönnétek a buliba? - Nem muszáj meghívnod.
Igen! El!
Remélem, Rudy jól érzi magát.
Nyakig ül elvált szülei társkereső drámájában,
és ráfér a szórakozás ma este.
Amúgy nem írattuk alá veletek a papírt, miszerint nem váltok el?
Nem? Szólok Kennek. Ő írta meg a végrendeletemet is.
Jók az esélyeink.
Most is úgy szeretem apátokat, mint mikor először mondtam neki.
Emlékszel rá, Bob? Amikor először mondtam, hogy szeretlek?
Igen.
- Emlékszel, hol voltunk? - Igen.
Hol voltatok, apa?
Lehet, hogy emlékszik, csak meg se tud szólalni, ha eszébe jut?
Ott voltunk...
- Nem, elfelejtette. - Nem baj, hogy elfelejtetted.
Az agyad tele van burgerfeltétekkel.
Eszembe fog jutni. A...
Arra emlékszel, amikor fingottam,
és úgy hangzott, mintha valaki azt mondta volna: „Mizu?”
- Igen. - Szóval erre emlékszel.
Mert akkor ültünk be a kocsiba.
- Igen. - Igen. Szóval ez frissebb.
Csak megnéztem, mindenki hallotta-e. Elég különleges volt.
Az biztos.
A szabadban volt az a hely, ahol először mondtad, hogy szeretsz, vagy bent?
Nem érdekes, Bob.
- Szia, Rudy! - Helló! Kösz, hogy eljöttetek!
Nehéz ilyen korú gyerekeknek érdekessé tenni egy 44 éves férfi szülinapi buliját.
Nem tudom, miért. Imádjuk, ha valaki podcastokról és hátfájásról beszél.
Nem kértek jégkását? Ihatunk, amennyi belénk fér.
- Apa fizeti. - Szép.
Amennyi belém fér? Mert az biztos nem annyi, amennyi beléd fér.
Már attól agyfagyást kapok, hogy rágondolok.
- Anya, apa, csá, csocsi, csőváz! - Csá... Igen, jó.
- Ki ne szeretné az ingyen jégkását? - Esetleg az a nő.
Ha társadalmilag elfogadható lenne, én felnyalnám azt a földről.
- De nem az, ugye? - Rudy? Minden rendben?
Olyan jégkásátlan vagy.
Aha, bocsi. Ő anya pasija, Paul.
Nézzétek meg! Mosolyog, figyel a beszélgetésre, a szemükbe néz.
Ez meg mi?
- Utálom. - Csak aggódom apa miatt.
Eléggé kivan, főleg azóta, hogy szakítottak Vickivel.
- Jaj, ne! Ki szakított kivel? - Eléggé kölcsönös volt.
Küldött neki egy üzit, hogy: „Beszélnünk kell,”
Vicki meg visszaírta: „Szakítunk?”
Aztán belájkolta a saját üzijét, és ennyi volt.
Bakker!
Akkor úgy hallom, apukád megint szabad.
- Kapós és kapható. - Ja, kilóra adja a dögös fatert.
Csak apa olyan, mint egy védtelen hernyó, ami arra vár,
hogy nagy, erős, gyönyörű pillangóvá váljon.
De sosem fog megtörténni, ha Mr. Mindig Kedves Paul
átjön és széttapossa apa édes kis gubóját.
És hogy tapossa szét Paul apukád gubóját?
Komolyan kérded, Tina? Nézd meg! Ez... nem jó érzés.
- Nagyon nem jó. - Rudy! Rudy, lélegezz!
- Nekem ez nem megy. - Tényleg.
Csak azt szeretném, hogy ez legyen álmai bowlingbulija
és a tökéletes 44. születésnap.
Oké. Elintézve.
- Mi? - Kész. Úgy lesz.
Csak bízd rám, Gene-re meg Tinára is!
- Oké. - Szeretnék még egy rundot kérni!
És ne spóroljon a vigyori sziruppal!
Egy férfi 45-ös és egy női 40-es.
Milyen cuki! Nézd már, Bob!
Hát, bowlingcipő. De persze.
Ezt felvenném utcára is.
- Tényleg? - Nehéz cuki cipőt találni. Maga tudja.
- Tudom, bizony. - Helló! Hát el tudtatok jönni?
- Igen. Szia! - Boldog szülinapot!
- Klassz a cipő. Hát nem cuki? - De.
Csak a pályára várunk. Úgy látom, mind foglalt.
- Nem akartok... - Nem.
- ...a miénken játszani? - Nem... Nem erre...
- ...egyáltalán nem erre céloztam. - De! Ugye, Bob?
- Igen. - Igen!
Oké. Csak szólok a srácnak a pultnál, hogy írjon oda titeket.
- Buli! - Jesszus, megint megcsináltuk!
Imádom ezt a csukát! Fel is veszem.
A sarkára van írva a méretem! De jó!
Szóval az a feladat, hogy apukád menőnek tűnjön.
Nyerő pályára tesszük. Segítünk tarolni.
És ha Paul egy szerencsétlen balféknek tűnik mellette, az tök jó.
- És mi apukád erőssége? - Tud élére vasalt nadrágot hordani.
Észrevettem. Az ujjamat is megvágná a gatyaszára.
És elég jól bowlingozik.
Nem véletlenül hívják Spar-tarolsznak.
- Mármint én. - Szuper. Oké. Kezdésnek jó.
De Paul az Paul. Valószínűleg bowlingban is jó.
Mindenben jó.
Egyszer láttam, hogy a parkolófiú odadobta neki a kulcsot két méterről.
És Paul tök simán elkapta.
Tényleg?
Pedig Paul azért nem tűnik annyira izmosnak és erősnek, de egyben gyengédnek.
Én nem adnék neki trófeát csak azért, mert olyan menő, ahogy áll.
Bár apa még mindig Vickivel lenne!
Ő az volt, ami a jó fej ellentéte.
De apa legalább nem lenne facér,
miközben anya Pault ölelgeti ott.
Oké. Jól van.
Figyeljetek! Megvan a bowling dolog. Megvan a randi dolog.
Akkor csak szerezzünk neki egy barátnőt, aki jól bowlingozik?
Lehet barátnőt szerezni egy este alatt, nem?
Rudy, nincs itt valaki, aki esetleg szóba jöhet?
Hát, ott van az a néni, Sherry, az indiai főzőtanfolyamról.
Mindketten allergiásak a köményre, és egyetértenek,
mekkora hülyeség köményallergiásoknak erre a tanfolyamra járni.
És jó lett volna kihúzni a kiálló szálat apa szemöldökéből.
Nagyban javította volna az esélyeit.
- Aha, innen látom. - Igen, brutális.
Lehetséges, hogy külön mozog?
Rudy, gyere! Kész a pálya.
És gyerekek, a szüleitek velünk bowlingoznak.
Szerencséjük van. De komolyan, jópofa házaspár.
Ők, plusz anyád és Paul. Ez a hat fő.
- Azt mondtad, anya és Paul? - Igen. Ott vannak.
- Szia! - Szia!
- Viszlát a pályán, bowlingpajtik! - Ajjaj! Ez kész.
Apa és „mindenben jó” Paul egymás ellen bowlingoznak.
Paul lemossa a pályáról!
A legrosszabb eset, apa gubója széttaposva, hernyóbelek mindenütt!
Nem, dehogy! Oké. Na jó, figyelj!
Nem hagyjuk, hogy Paul megalázza apukádat a születésnapján, oké?
Megígérem. Esküszöm az újrahasznosítható poharamra.
Igen, jól hallottad.
- Agyfagyás! - Várj, megmasszírozom a fejed!
- Köszönöm. - Tessék!
- Még mindig fáj. - Tudom. Jól megmasszírozom!
- Nagyon! - Na!
- Jó erősen megmasszírozom! - Rudy!
Rudy!
Bedobós Sávok BOWLING
Jesszusom! Mégis megtörténik.
Ne ess szét, Rudes! Elintézzük.
Tudom, hogy beszélsz, de csak azt hallom,
hogy apa gubója reccs, reccs, ropog Paul lába alatt.
- Nem, ez Gene tortilla chipse. - Bocsi!
Itt is van! Jó golyót választottál, fiam.
Köszi. Igen, passzol a pólómhoz.
Észrevettem.
- Sziasztok! - Gyerekek, ez a cipő! Cipő, ők a gyerekek.
- Szia! - Hé, ott vannak!
- Mi meg itt. - Akkor legurítunk egyet?
Mert bowlingozunk.
- Igen. - A golyók gömbölyűek, ezért gurítunk.
- Igen. - Ajjaj!
Bénácska, de mégis jópofa szójáték? Ez apa felségterülete.
Oké, én elugrom a mosdóba.
Szülinapi vízhólyagom van, más néven túl sok bubis víz.
- Ne kezdjétek el nélkülem! - Oké, gyerünk!
Én feltartom Pault, hogy ne tudjon gurítani,
és nem hagyom békén, míg a buli véget nem ér.
- Tina! - Igen.
Menj oda az indiai főzőtanfolyamos köménynénihez! Vesd be magad!
Jó lenne, ha Sylvesternek lenne egy új barátnője úgy 20 perc múlva.
- Tökéletes. Gene! - Jégkásafelelős. Intézem.
Nem. Menj Rudyval a mosdóba Sylvester után,
és ellentmondást nem tűrve szedjétek ki a szemöldökét!
- Intézem. - Várj, Rudy!
- Mit is csinál Paul? Mi a foglalkozása? - Foglalkozási terapeuta.
Ha valakinek fáj valamije, minden nehezére esik.
- Gyakorlatokkal, tanácsokkal segít nekik. - Jobban már nem is lehetne utálni.
- Tudom. - Oké. Munkára emberek!
- Indulás! - Oké, jó.
- Oké. - Apa!
- Figyelj, apa! - Mi az?
- Apa! - Igen. Mi az?
Épp most tudtam meg, hogy Paul foglalkozási terapeuta.
- Igen, az vagyok. - Apának szüksége van rá. Nagyon.
- Igen? - Bizonyos mozdulatok fájdalmasak?
- Hát, igen. - Melyikek?
- Mindegyik. - Látja?
Üdv!
- Szia! - Pattogatott kukorica? Menő. Tök jó.
Ezek a születésnapok! Ugye?
Állj fel! Hadd nézzem meg!
- Jó. - Hallottam a kis nyögést.
Várjunk! Te nem nyögsz, amikor felállsz?
Meg tudod érinteni a lábfejed?
- Mármint szó szerint? - Próbáld meg!
- Jaj nekem! - Igen.
- Kétszer fütyültél. Ez rosszat jelent? - Igen. Ez egy kétfüttyös.
- Igen. - Jesszusom!
Megéri, apa! Ne haragudj! Szeretlek!
Nem hagyja magát! Élni akar!
- Kinyírom! - Ne hagyd, hogy a fejedbe férkőzzön!
- Fiúk! - Tudja, hogy mitől félsz!
Szerintem nagyon összeillenek.
Indiai főzőtanfolyamra jár. Maga is indiai főzőtanfolyamra jár.
Lehet, hogy ideje szintet lépni, és összeköltözni.
Ne haragudj, de ki vagy te?
Tehát a jobb vállad úgy öt centivel feljebb van, mint a bal.
- Tényleg? - Igen. Így van egy szintben.
Ez fáj? Nem kellene.
Akkor ez a normális? Ilyen állni?
- Sajnos igen. - Oké, bowlingozzunk!
- Tarolásra készen állok. - Jó. Várj! Adok egy névjegyet.
Nem! Ne bowlingozzanak! Most segítségre van szüksége.
Annyi baja van! Csoda, hogy még él.
Semmi baj, Louise. Szerintem megleszek.
- Basszus! - Na lássuk! Apa kezdi.
Hajrá, én! Születésnapom van, és bowlingozom!
Hé, ez csak az első gurítása.
- Tina, hogy ment? - Sherry nem nyomulós.
Szerinte megkérni Sylvestert, hogy legyen a pasija,
miután nem voltak még egy randin sem, „nagyon értelmetlen”.
- Ez röhej! - Istenem!
Hát, három fa jobb, mint a semmi.
- Igen. - A megfélemlítő hatás már működik.
Paul lealázza bowlingban apát a saját születésnapi partiján.
Gyönyörűen vasalt nadrág.
És a szemöldöke a hab a tortán.
Nem bírom nézni.
Inkább lelépek, és jégkásába fojtom a bánatom.
- Benne vagyok. - Én is kásázhatok. Louise?
Mi lenne, ha mi... Figyu, gyertek velem! Van egy ötletem.
- De hova? - Bárhol jobb, mint itt.
- Hahó, fiam! - Te jössz!
Folytassátok nélkülem! Gyerekdolgokat csinálunk.
Nem mintha nem lennék teljesen profi mindenben, ami itt zajlik
a bowlingcentrum ezen részén, csak...
Oké, viszlát!
- Mit csinálunk? - Én is ezt akartam kérdezni.
Amit kell, hogy egy szuper estét szerezzünk apukádnak.
Ajándékot adunk neki innen, ami szerintem egy hosszabbítómúzeum?
Gyerekeknek tilos bejönni ide!
Értjük. Elnézést azért, amit csinálunk!
Láttam én, hogy ez nem olyan, mint a mosdó.
Oké. Na nyomás kifelé!
- Várjon! Kérem! - Mi van?
- Ő Rudy. Rudy, köszönj! - Üdv! Rudy vagyok.
Ma van az apukája szülinapja,
és mindjárt Paul ellen fog játszani, aki az anyukájának az új pasija.
És Paul mindenben jó.
És le fogja nyomni Rudy papáját, és olyan lesz, mint...
Mint mit is mondtál? Mint egy döglött hernyó, vagy mi?
Igen, olyan lesz, mint egy ki nem kelt pillangó.
Igen. Szóval csak segíteni akarunk neki, hogy győzzön. Tudja, innen valahogy.
Tudom, hogy ez totál csalás lenne, de jótékony célból.
Hát igen. Jó. Majd kitalálunk valami mást.
Imádom.
- Hogy? - Nekem is van egy Paulom.
De az én Paulomat Pennynek hívják, és nagyon boldoggá teszi apámat.
- Hogy merészeli? - Oké. Csalunk!
- Tényleg? - Igen, Tina, tényleg!
- Neked annyi, Penny! - Paul.
Ja, ez fontos.
Pályaellenőrzés. Rudy apja és Paul épp ezen a pályán játszanak.
És ahogy utoljára láttuk, apa szarul bowlingozott.
Bocs! Csúnyán beszéltem.
Szóval elég sürgősen el kéne intéznünk ezt a csalást.
Lehet, hogy nem a legjobb ötlet csalással segíteni Sylvesternek.
És általában a csalás sem az.
Rudy a barátunk. És ha a barátunk szeretné, hogy az apja
egy parádés játékkal megleckéztesse Pault,
amit soha az életben nem felejt el, akkor csalunk, és kész.
- Köszönöm. - Nincs mit.
Hogy fog ez működni? Bocs, nem értettem a nevét.
Nem baj. Minél kevesebbet tudunk, annál jobb.
Rajta van a kitűzőjén.
- Rachel. - Basszus!
Van egy ötletem, hogy lehetne megcsinálni, de még nem próbáltam.
És elég rizikós.
Mikor apukád golyója a bábukhoz ér, pont annyi hely van
az ütköző felett, hogy bedobjunk még egyet.
És ha jól döntjük le őket, akkor az nem lehet más, csak tarolás.
Fantasztikus!
- Csatornatöltelék. - Légyszi, ne Spar-tarolszé legyen!
Jól néz ki, de nem tudok jobban bowlingozni benne.
- Mázlid, hogy dögös vagy. - Nekem mondtad?
- Aha, neked is. - Tudom.
Oké. Két gyerek kell. Az egyik elkapja a bábut, mielőtt a liftbe esik,
a másik pedig fogja azt, aki elkapja a bábut,
hogy ne essenek bele a gépbe.
Veszélyesnek tűnik.
Régen gyerekmunkások pakolták a bábukat,
úgyhogy szerintem tökéletesen biztonságos.
De innen nem látunk semmit.
Honnan tudjuk, mikor gurít Rudy papája?
- Jogos. Valakinek kint kell figyelnie. - Vállalom!
Gene, már bocs, de ha kiküldünk oda,
félájultan fogunk rád találni a jégkásapultnál.
- Na és aztán? - Majd én megyek. Inkább nem lennék itt.
Nem! A pókerarcod pocsék. Mondjuk ki! Lerí rólad, hogy sántikálsz valamiben.
- Na és... - Megyek én.
Lopakodj oda! Nézd meg a kijelzőt,
memorizáld a gurítási sorrendet, és gyere vissza!
Lopakodás, megnézés. Sima ügy.
Sylvester vesztésre áll.
De még hátravan a fél meccs, hogy megfordítsuk.
Anya és apa nem tarol.
- Szia, Louise! - Észrevettek!
Sziasztok! Rosszul álltok.
Kezd úgy tűnni, hogy sportolóként nem vagytok a topon.
Igen. Ez nagyon nem megy nekünk.
Amikor mondtad, hogy szeretsz, valami sporteseményen voltunk?
Nem. De egyszer lehánytál egy baseballmeccsen.
- Igen, de szeretetből. - Ja. Fogjuk rá.
A sok mogyoró.
Mit hoz ki Paul a nagy kék golyóból?
Oké. Sylvester Paul után jön.
Rachel könyöke most tökre látszik,
és azt hiszem, Gene térde is valamiért.
Jó, nem gond. A pályák tök hosszúak és a felnőttek tök rosszul látnak.
A banánfáját! Ha jó lenne.
Még mindig toronymagasan vezetsz. Nehéz lesz utolérni.
De a szójáték nagyon jó. Banánhajó.
- Észre se vettem, hogy mondtam egyet. - Tényleg?
Jobb, ha visszamegyek.
Mi az?
- Ugye nem azt csinálod megint? - Mit?
Hagyod, hogy más nyerjen. Figyellek.
Nem csinálod azt a csuklópörgetést, amit szoktál.
A védjegyes hamupipörgetttyűt? Nem tudom, miről beszélsz.
Dehogynem. Kiszedetted a szemöldököd?
Gene és Rudy húzta ki azt a szálat a képemből. És hosszú volt.
Várjunk csak! Miért hagyná, hogy Paul nyerjen?
Ajjaj!
Mehet? Sylvester jön?
Igen. De lehet, hogy le kell fújni a tervet, most rögtön.
- Mi? Miért? - Nincs rá szükség.
Szerintem... szinte biztos, hogy Sylvester hagyja, hogy Paul nyerjen.
- Mit mondtál, Louise? - Apukád hagyja, hogy Paul nyerjen.
De miért?
Végrehajtjuk a tervet! Paul rászolgált.
Penny is rászolgált, mindig befogad gyepis kutyákat, megkérdezi, milyen napom volt,
és meséssé teszi a karácsonyt. Nem vagy az anyám, Penny!
- Igazi szörnyetegnek tűnik. - Az.
Louise, megcsináljuk.
- Ne, várjatok! - Becsukom az ajtót!
- Vigyázz a kezedre! - Mi? Ne!
- Azt mondta, vigyázz a kezedre! - A jó bowlinggolyódat!
Rudy! Gene! Tina! Ne már! Valaki nyissa ki!
A helyetekre! Ne figyeljetek a dörömbölésre, kiabálásra,
se a buta belső hangra, ami azt suttogja:
„Ez helytelen. Nem kéne ezt csinálnom.”
Tina, mit csináljunk?
- Oké, szuper. - Kitartás! Ezt kell csinálni.
Hát ez nem jó. Basszus, basszus, basszus!
- Utcai cipő! - Bocsi!
- Louise? - Mi a francot művelsz?
Hát, elejtettem egy ötcentest, és fel kell vennem!
- Elejtettél egy ötcentest? - Igen!
Louise, szegények vagyunk, de nem ennyire!
- Adok másik ötcentest! - Egy másodperc. Bocsi! Elnézést!
- Még mindig cipőben járkálsz a pályán! - Tudom. Csak egy másodperc!
- Nem szabad összejárkálni a pályát! - Rudy! Hallasz engem?
- Haver! - Ne próbálkozz, nem gondolom meg magam!
A pályán járkálsz? Azt nagyon nem szeretik.
Figyelj! Nem kell megtennünk! Apádnak nincs szüksége a segítségünkre.
Nagyon valószínű, hogy direkt veszít,
mert jó arc és szuperül bowlingozik,
de nem akarja, hogy a volt feleségének a pasija beégjen, vagy valami.
És a terv végrehajtása mindent elronthat.
És biztos vagyok benne, hogy a kezünket szétcsócsálja ez a gép.
Meg az apaizé miatt is.
Továbbá, ha lebuksz, amiről elárulom
külső infó alapján, hogy tökre elképzelhető...
És nem segít, hogy most itt vagyok. Bocsi!
Mindegy, ha lebuksz, mert csalsz, fura lesz neked utána Paullal.
Fura lesz apukádnak is Paullal.
Az egész szitu fura lesz!
Ne hallgass rá! Meg kell tennünk!
Tökre úgy tűnik, hogy minden oké Sylvester és Paul között.
És rájöttem, hogy te vagy az, aki nem oké.
- Én? - Nem. Rudy.
- Ja. Igen. - Igen.
Bábukkal beszélgető gyermek a tízes pályán!
Hagyd el a pályát, légy szíves! A bowling nem így működik.
Csak egy pillanat!
Rudy, figyelj, mert mindjárt a bowlingbörtönbe visznek!
Lehetséges, hogy csak egy barát kellett volna, akivel beszélhetsz,
és nem egy zseni, aki kitalált egy némileg bonyolult csalási tervet.
- Louise! - Igen?
Klassz születésnapi ajándék lenne Sylvesternek,
ha abbahagynád ezt a játék közepén.
És nem hoztunk szülinapi ajándékot neked. Most jutott eszembe.
Hoppá!
Hát jó. Akkor jöjjön a tarolás!
Nem rossz.
Szia!
Akkor nem csináljátok meg a csalás dolgot?
Nem biztos, hogy a stresszfingásom
győzte meg őket, hogy jöjjenek ki onnan, de lehet.
A fingok is valószínűleg hozzájárultak.
Azt hiszem, felhívom Pennyt, és bocsánatot kérek az üzenetemért.
Vagyis igazából nem üzenet volt,
csak egy GIF, amin egy orangután bemutat.
De akkor is rossz érzés.
- De azért elég ütős GIF. - Aha.
Szia, cipő!
Nem voltál jó bowlingcipő, de szépnek éreztem magam benned!
- Kell még egy kis idő, vagy... - Nem, megvagyunk. Megvagyunk?
Oké, tessék! És kész.
Hát, ez jó volt, nem?
- Apa, hagytad, hogy Paul nyerjen? - Micsoda? Nem.
Na jó.
Figyelj! A „le kell nyomni a volt feleség új pasiját sportban” macsóskodás
nem én vagyok.
Ráadásul ő nem is a vetélytársam, tudod?
Ő már anyád életének a része. Meg a tiédnek és az enyémnek is.
Igen.
De köztünk ez nem változtat semmin.
Neked mindig én leszek apa, te pedig nekem az én klafa... fiam.
A klafa fiam, Rudy.
- Tudom. - Ez rímelt.
Csak azt szeretném, hogy jól legyél, apa.
Jól vagyok. Persze nem gondoltam, hogy ez lesz a házasságunkból,
de vannak remek barátaim, és egy kiváló terapeutám.
És most csodálatos műsorok vannak a tévében is, Rudy. Csodálatosak.
- A koronát még el sem kezdtem. - Azt mondják, nehéz követni.
Hé! Ne becsüld alá jó apádat! Még előttem van a fél élet.
- Szia, Sylvester! - Szia, Sherry!
Épp indulok. Kár, hogy ma este nem tudtunk beszélgetni.
- Legalábbis közvetlenül. - Igen. De találkozunk a tanfolyamon.
Hallom, vindaloo csirkét főzünk jövő héten.
Aha. Vinda-nnyian várjuk a közös főzőcskézést.
Igen, vinda-nnyian!
Igen.
- Jesszusom! Láttad ezt? - Naná! Az a csaj dumált veled.
- Utolsóként jövünk el a buliból. - Egyre menőbbek vagyunk.
- Ámen. - Figyi, apa!
Rájöttél végül, hol mondta anya először, hogy szeret?
Nem. És kösz, hogy felhoztad, Tina!
Szívesen.
Lin, sajnálom, hogy nem emlékszem erre a szép és fontos dologra.
Bob, mondtam, hogy nem baj. Elmesélem.
A strandon voltunk,
és egy sirály a fejemre kakált, de nem volt szalvétánk,
ezért az ingeddel törölted le, és akkor mondtam.
Mire azt felelted: „Mennyi kaka!”
- Most már emlékszel? - Igen. Hogy nem emlékeztem erre?
Mind töröltünk már le sirálykakát anyáról valamikor, nem?
Mindenkinek azt mondod, hogy szereted, aki kakát töröl le rólad.
Ebből lehet tudni.
A feliratot fordította: Kwaysser Erika