E Casa ta FUNERARĂ și crematoriul
OUTLET DE MARKERE
MAREA DESCHIDERE
MAREA REDESCHIDERE
MAREA AFUMARE
MAREA RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-RE-REDESCHIDERE
Uite cum mergem ca o familie la o petrecere de zi aniversară!
Nu-i nimic mai tare decât să petreci cu părinții.
Da, să fiu a naibii! Ne lasă să spunem „a naibii”.
Nu spune „a naibii”!
Are sens ca eu, Gene și Tina să fi fost invitați la petrecerea tatălui lui Rudy.
Suntem prietenii lui Rudy.
Dar, mamă și tată, voi cum de ați fost invitați?
L-am văzut la ședința cu părinții.
Ne-a invitat de rușine.
- Invitați de rușine. - Da.
Scuze că stau pe telefon. Scriu un e-mail rapid.
E-mail? Cui trimiți e-mail?
- Unei săli de bowling. - Distractiv!
- Da, organizez o petrecere cu bowling. - Pentru petrecerea lui Rudy?
Nu, pentru mine. Fac asta anual de ziua mea.
Îmi place bowlingul.
- Vreți să veniți la petrecere? - Nu e cazul să ne inviți.
Da, sigur.
Sper să se distreze Rudy.
E tare stresat cu drama divorțului părinților
și merită să se distreze diseară.
Apropo, v-am pus să semnați un act prin care să declarați că nu divorțați?
Nu? Îl pun pe Ken să-l redacteze. Mi-a făcut actul de proprietate.
Îmi plac șansele noastre.
Îl iubesc pe tatăl vostru ca prima oară când i-am zis că-l iubesc.
Îți amintești, Bob? Când am zis prima dată că te iubesc?
Da.
- Mai știi unde eram? - Da.
Unde erați, tată?
Poate își amintește, dar se sufocă gândindu-se la asta?
Eram...
- Nu, a uitat. - Nu-i nimic că ai uitat.
Hamburgerii îți ocupă toată memoria.
O să îmi amintesc. Eram...
Mai știi când am tras un vânt
și a sunat de parcă a zis cineva: „Ce faci?”
- Da. - Deci asta îți amintești.
A fost când ne-am urcat în mașină.
- Da. - Da. Deci e mai recent.
Voiam să mă asigur că ați observat. A fost special.
Cu siguranță.
Când ai spus că mă iubești, eram înăuntru sau afară?
Bob, nu-ți face griji!
- Bună, Rudy! - Salutare! Mersi că ați venit.
E greu să faci copiii să fie entuziasmați de petrecerea unui bărbat de 44 de ani.
Nu știu de ce. Nouă ne place de cei care discută podcasturi și dureri de spate.
Vreți niște suc cu gheață? Avem sucuri pe săturate.
- Din partea tatei. - Tare!
Cât să mă satur eu? Fiindcă probabil beau mult mai mult decât tine.
Îmi îngheață creierul doar când mă gândesc.
- Mamă, tată, pe mai târziu! Pa! - Pe mai... Da.
- Cine nu adoră sucul cu gheață gratis? - Poate acea femeie.
Dacă ar fi acceptabil social să ling aia de pe podea, aș face-o.
- Nu e, nu? - Rudy? E totul în regulă?
Pare că nu ești în sucurile tale.
Da. Scuze. E vorba de iubitul mamei mele, Paul.
Uită-te la el! Zâmbește, ascultă oamenii cum vorbesc, face contact vizual.
Care-i faza?
- Urăsc asta. - Îmi fac griji pentru tata.
E fragil, mai ales de când s-a despărțit de Vicki.
- Nu! Cine s-a despărțit de cine? - A fost de comun acord.
I-a trimis un mesaj cu: „Trebuie să vorbim”,
iar ea a răspuns: „Ne despărțim?”
Apoi și-a apreciat propriul mesaj și asta a fost.
Să fiu a naibii!
Eu înțeleg că tatăl tău e iar un om liber.
- A revenit pe piață. - Da, vinde „tată sexy” la kilogram.
Doar că tata e ca o omidă delicată care așteaptă
să devină un fluture mare, puternic și frumos.
Dar asta nu se va întâmpla dacă dl Paul Simpaticul
calcă pe coconul drăguț și fragil al tatei.
Și cum îi calcă Paul coconul tatălui tău?
Pe bune, Tina? Uită-te la el! Nu mi se pare în regulă.
- Pur și simplu nu e bine. - Rudy! Respiră!
- Nu mă pricep la asta. - A, da.
Vreau ca seara asta să fie petrecerea visurilor lui
și o aniversare perfectă de 44 de ani.
Bine, s-a făcut.
- Poftim? - S-a făcut. Așa va fi.
Lasă totul pe mâinile mele, ale lui Gene și ale Tinei.
- Bine. - Încă un pahar, te rog, dle.
Și nu te zgârci cu siropul fericirii!
Mărimea 44 pentru bărbați și mărimea 40 pentru femei.
Sunt drăguți. Uite, Bob!
Sunt pantofi de bowling, dar sigur.
I-aș purta în lume.
- Serios? - E greu să găsești pantofi drăguți.
- Știu. - Bună! Ați ajuns.
- Da. Salut! - La mulți ani!
- Ce pantofi frumoși! Nu sunt drăguți? - Ba da.
Așteptam să ni se repartizeze o pistă. Pare destul de aglomerat.
- Vreți să... - Nu.
- ... jucați pe pista noastră? - Nu am... N-am...
- ... vrut să insinuez asta. - Sigur. Nu, Bob?
- Ba da. - Da.
Bine. Îi spun tipului de la tejghea să vă adauge.
- Ce distractiv! - Doamne! Iar am făcut asta.
Ador pantofii ăștia! Îi încalț.
Scrie și mărimea pe spate. Ce distractiv!
Treaba noastră e să-i facem imagine bună tatălui tău.
Să-l pregătim pentru succes și strălucire.
Și, dacă prin comparație, Paul arată ca un tocilar jalnic, e în regulă.
- Care-s punctele forte ale tatălui tău? - Știe să poarte pantaloni cu dungă.
Am observat. Poți să-ți tai degetul în ei.
Și joacă destul de bine.
Nu degeaba i se spune Spare-ticus.
- Adică doar eu îi spun așa. - Super! Putem să găsim o soluție.
Dar Paul e Paul. Probabil e grozav la bowling.
E bun la toate.
Odată, am văzut cum un valet i-a aruncat cheile de la doi metri.
Și Paul le-a prins cu mare ușurință.
Nu-i așa?
Paul nu pare atât de sportiv și puternic de la natură, dar și delicat.
Nu i-aș da un premiu doar pentru statura lui cool.
Îmi doresc ca tata să fi rămas cu Vicki.
Ea era fix opusul distracției.
Dar măcar el n-ar fi acum singur,
în timp ce mama se ține în brațe cu Paul.
Bine.
Ascultă! Avem chestia cu bowlingul. Avem chestia cu întâlnirile.
Poate îi găsim o iubită bună la bowling?
Se poate găsi o iubită într-o seară, nu?
Rudy, ai pus cumva ochii pe vreuna aici?
Păi, e doamna aceea, Sherry, de la cursul lui de gătit indian.
Amândoi sunt alergici la chimion și s-au apropiat,
comentând despre cât de fraieri sunt alergicii la chimion să facă cursul.
Și mi-aș fi dorit să-i smulg tatei un fir de păr din sprânceană.
I-ar fi sporit mult șansele.
- Da, îl văd de aici. - Da, e un monstru.
E posibil să se miște de unul singur?
Rudy, haide! Pista noastră e gata.
Și, copii, părinții voștri joacă cu noi.
Ce noroc pe voi! Serios, sunt un cuplu distractiv.
Ei, plus mama ta și Paul, fac șase.
- Ai spus „mama și Paul”? - Da. Iată-i!
- Salut! - Salut!
- Pe curând, parteneri de bowling! - Vai de mine! Asta a fost.
Tata și Paul „bun la toate” joacă unul împotriva celuilalt.
Paul o să-l zdrobească.
În cel mai rău caz, coconul tatei va fi călcat, cu măruntaie de omidă peste tot.
Nu. Bun, ascultă!
N-o să-l lăsăm pe Paul să-l umilească pe tatăl tău de ziua lui, bine?
Promit. Jur pe paharul meu reutilizabil de suc cu gheață.
Da, m-ai auzit.
- Mi-a înghețat creierul. - Să-ți masez capul!
- Mulțumesc. - Așa.
- Încă doare. - Știu, stai să-l frec ca lumea.
Hei!
- Să-l frec bine de tot! - Rudy!
Rudy!
SALĂ DE BOWLING
Doamne! Deja se întâmplă.
Nu te pierde cu firea, Rudes! Ne ocupăm noi.
Știu că rostești cuvinte, dar eu nu aud
decât coconul tatei sfărâmat sub talpa lui Paul.
- De fapt, e Gene care mănâncă tortilla. - Scuze.
Iată-l! Bună alegere a bilei, fiule!
Mersi. Am asortat-o cu tricoul.
Am observat.
- Bună, copii! - Copii, faceți cunoștință cu pantofii!
- Bună! - Iată-i!
- Iată-ne! - Sunteți gata să ne rostogolim?
Pentru că jucăm bowling.
- Da. - Mingile sunt rotunde, se rostogolesc.
- Da. - Măi să fie!
Glume jalnice, dar cumva fermecătoare? Ăsta e teritoriul tatălui meu.
O să mă duc la toaletă.
Vezica mea e agitată după atâta apă minerală.
- Nu începeți fără mine! - Bun, să mergem!
O să-l distrag pe Paul ca să nu joace.
O să fac asta până se termină petrecerea.
- Tina! - Da?
Du-te la doamna cu chimion de la curs! Pune roțile în mișcare!
Ar fi drăguț dacă Sylvester își face iubită în aproximativ 20 de minute.
- Perfect. Gene? - Am sarcina sucului cu gheață, da.
Nu. Du-te cu Rudy, urmărește-l pe Sylvester până la baie
și pensează-i sprâncenele fără niciun pic milă.
- Mă ocup. - Stai, Rudy!
- Care e treaba cu Paul? Cu ce se ocupă? - E terapeut ocupațional.
Oamenilor cu dureri le e greu să facă lucruri.
- Îi ajută cu exerciții sau sfaturi. - Când crezi că nu-l poți urî mai mult!
- Știu! - Bun. Să ne despărțim!
- Duceți-vă! - Bine.
- Tată!
- Da. Ce e?
- Tată! - Da. Ce este?
Tocmai am aflat că Paul e terapeut ocupațional.
- Da, așa e. - Tata are nevoie de asta. Mult de tot.
- Da? - Te doare când te miști?
- Păi, da. - La ce mișcări?
- La toate. - Vezi ce zic?
Bună!
- Bună! - Mănânci floricele? Mișto!
Ce ți-e și cu zilele de naștere, nu?
Ridică-te, să mă uit.
- Sigur. - Am auzit ceva.
Stai așa! Tu nu scoți sunete când te ridici?
Încearcă să-ți atingi pantofii!
- Chiar să-i ating? - Încearcă!
- Dumnezeule! - Da.
- Ai fluierat de două ori. E de rău? - Da. E un dublu fluierat.
- Da. - Dumnezeule!
Merită, tată. Îmi pare rău. Te iubesc.
Firul de păr ripostează. Vrea să trăiască!
- O să-l nimicesc. - Nu-l lăsa să se joace cu mintea ta!
- Copii! - Știe de ce te temi.
Mi se pare că aveți o chimie grozavă.
El învață să gătească mâncare indiană. Tu, la fel.
Poate e timpul să treceți la următoarea etapă și să vă mutați împreună.
Scuze, cine ești?
Ai umărul drept cu vreo cinci centimetri mai ridicat decât stângul.
- Da? - Da. Așa ar fi egali.
Doare? Nu ar trebui.
Așa e normal? Așa se stă în picioare?
- Mă tem că da. - Bine, hai să jucăm bowling!
- Sunt foarte pregătit. - Da! Uite, îți dau cartea mea de vizită.
Nu juca! Are nevoie de ajutor acum.
Are multe probleme. Nu pot să cred că a supraviețuit atât de mult!
E în regulă, Louise. Cred că o să fiu bine.
- La naiba! - O să înceapă. Tata e primul.
Haide! E ziua mea și joc bowling.
E abia prima lui aruncare.
- Tina, cum a fost? - Sherry nu vrea să se grăbească.
Crede că e „foarte derutant” să-i ceară lui Sylvester
să fie iubitul ei după ce n-au ieșit la nicio întâlnire.
- E ridicol. - Doamne!
Trei popice sunt mai bune decât niciunul.
- Da. - Factorul de intimidare există.
Paul o să-l șifoneze pe tata la propria petrecere aniversară.
Să-i șifoneze dungile pantalonilor?
Și sprâncenele alea îți iau ochii.
Nu pot să mă uit.
Poate plec și îmi înec amarul într-un suc cu gheață.
- Mă bag și eu. - Aș bea și eu unul. Louise?
Ce ar fi dacă... Urmați-mă! Am o idee.
- Unde să te urmăm? - Oriunde e mai bine decât aici.
- Hei, amice! - E rândul tău.
Continuați fără mine! Noi facem chestii de copii.
Nu că m-ar deranja ce se întâmplă aici,
în partea aceasta a sălii de bowling, așa că...
Bine, pa!
- Ce facem? - Și eu voiam să întreb asta.
Facem ce trebuie ca să-i oferim tatălui tău o seară minunată.
Îi luăm un cadou de la ceea ce cred că e un muzeu de prelungitoare?
Copii, nu aveți voie aici.
Bine. Ne cerem scuze pentru orice facem.
Mi se părea mie că nu arată ca o baie.
Bine. Acum plecați!
- Stați, vă rog! - Ce e?
- El e Rudy. Rudy, salută! - Bună! Eu sunt Rudy.
E ziua tatălui său,
care e pe cale să joace bowling împotriva lui Paul, noul iubit al mamei lui.
Și Paul e bun la toate
și o să-l bată pe tatăl lui Rudy și o să fie ca...
Cum ai zis? Ca o omidă moartă?
Da, o să fie ca un fluture care a eșuat.
Da. Așa că vrem să-l ajutăm să câștige. Știți dvs., de aici.
Ar fi ca și cum ar trișa, dar e pentru o cauză nobilă.
Dar e în regulă. O să găsim altă variantă.
Îmi place.
- Poftim? - Și eu am un Paul.
Dar pe Paul al meu o cheamă Penny și îl face foarte fericit pe tatăl meu.
- Cum îndrăznește? - Bine, trișăm.
- Serios? - Da, Tina, serios.
- S-a zis cu tine, Penny. - Paul.
Nu, este important.
Verificăm pistele. Tatăl lui Rudy și Paul joacă pe pista asta.
Și, din ce am văzut, tata joacă al dracu' de prost.
Scuze, am zis „dracu'”.
Deci trebuie să trișăm cât mai curând.
Cred că nu e cea mai bună idee să-l ajutăm pe Sylvester să trișeze.
Și nici să trișăm, în general.
Rudy ne e prieten și, dacă prietenul nostru vrea ca tatăl lui
să joace bine și să-i dea o lecție lui Paul
pe care nu o va uita niciodată, atunci, asta vom face.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Cum facem asta? Scuze, n-am reținut cum te cheamă.
Fără nume. Cu cât știm mai puțin, cu atât mai bine.
Scrie pe ecuson.
- Rachel. - La naiba!
Bine. Am o idee despre cum am putea proceda, dar n-am testat-o.
Și este riscant.
Când bila tatălui tău lovește popicele, există destul spațiu
în mecanism astfel încât să putem arunca încă o popică.
Dacă le lovim cum trebuie, cad toate.
Perfect!
- A ratat. - Doamne, să nu fie Spare-ticus!
Arată bine, dar nu mă ajută să joc mai bine.
- Noroc că ești sexy. - Vorbești cu mine?
- Da, și tu. - Știu.
Îmi trebuie doi copii. Unul care să prindă popicul înainte să intre în mecanism
și unul care să-l țină pe cel care prinde popicul
ca să nu cadă în aparat.
Sună periculos.
Înainte, popicele erau aranjate de copii,
deci sunt convinsă că e foarte sigur.
Nu vedem nimic de aici.
Cum știm când e rândul tatălui lui Rudy?
- Bună observație! Ne va spune cineva. - Eu.
Gene, fără supărare, dacă te trimitem acolo,
o să te găsim leșinat la standul de sucuri.
- Ce vrei să spui? - Mă duc eu. Mi-ar plăcea să nu fiu aici.
Nu. Fața ta de „nu fac nimic rău” e... Să spunem că nu e deloc reușită.
- Ce ziceți de... - Mă duc eu.
Fii discretă! Uită-te la tabela de marcaj,
memorează ordinea jucătorilor și raportează!
Mă strecor și trag cu ochiul.
Sylvester pierde destul de rău.
Dar mai avem jumătate de meci ca să schimbăm sorții.
Mama și tata nu se descurcă.
- Bună, Louise! - M-au văzut.
Bună, tată, mamă! Ce meci dur!
Încep să cred că nu sunteți niște sportivi de elită.
Da, nu ne pricepem la asta.
Mi-ai spus că mă iubești când eram la vreun meci sportiv?
Nu, dar odată ai vomitat pe mine la un meci de baseball.
- Da, dar cu drag. - Da, oarecum.
O grămadă de alune.
Paul e pe pistă cu bila albastră.
Bun. Deci Sylvester urmează după Paul.
Se vede clar cotul lui Rachel
și cred că se văd și genunchii lui Gene.
E în regulă. Pistele astea sunt lungi și adulții nu văd deloc bine.
Pe toți bananii! Este split.
Tot ești cu mult înaintea mea. O să fie greu să te ajung.
Dar a fost o glumă bună. Banana split.
- Nu mi-am dat seama că am făcut asta. - Serios?
Ar trebui să mă întorc.
Ce e?
- Nu faci iar asta, nu-i așa? - Ce anume?
Lași pe cineva să câștige. Am fost cu ochii pe tine.
N-ai făcut chestia aia din încheietură.
Învârteala mea consacrată? Nu știu despre ce vorbești.
Ba știi. Ți-ai smuls firul din sprânceană?
Gene și Rudy l-au pensat. Și a fost foarte lung.
Stai, de ce l-ar lăsa pe Paul să câștige?
Măiculiță!
Îi dăm bătaie? Urmează Sylvester?
El urmează. Dar e posibil să trebuiască să renunțăm la plan.
- Poftim? De ce? - Nu e necesar.
Nu cred... Sunt destul de sigură că Sylvester îl lasă pe Paul să câștige.
- Ce ai spus, Louise? - Tatăl tău îl lasă pe Paul să câștige.
Dar de ce?
Ducem planul mai departe. Paul și-o merită.
Penny și-o merită. Mereu adoptă câini din adăpost, mă întreabă ce zi am avut
și face Crăciunul să fie magic. Nu ești mama mea, Penny!
- Pare un monstru. - Chiar este.
Louise, facem asta.
- Nu, stați! - Închid ușa.
- Atenție la degete! - Ce? Nu.
- A zis să fii atentă la degete. - Pe toate popicele!
Rudy! Gene! Tina! Zău așa! Deschideți!
Toată lumea, pe poziții! Ignorați bătăile, țipetele
și vocile interioare care vă spun:
„E greșit. N-ar trebui să fac asta.”
Tina, ce facem?
- Bine, super! - Să fiți tari! Asta ar trebui să faceți.
Bine. Nu e bine. La naiba!
- Pantofi de stradă! - Scuze!
- Louise? - Ce naiba faci?
Mi-a scăpat o monedă și trebuie s-o găsesc.
- Ți-a scăpat o monedă? - Da.
Louise, suntem săraci, dar nu atât de săraci.
- Cred că pot să-ți dau altă monedă. - O clipă. Scuze!
- Încă mergi încălțată pe pistă! - Știu. O secundă!
- Integritatea pistei e importantă. - Rudy, mă auzi?
- Amice! - Nu încerca să mă faci să mă răzgândesc!
Stai pe pistă? Nu e acceptat.
Nu trebuie să facem asta. Tatăl tău nu are nevoie de ajutor.
E foarte posibil să piardă intenționat
pentru că e un tip de treabă care se pricepe la bowling,
dar nu vrea să-l pună într-o lumină neplăcută pe noul iubit al fostei sale.
Acest plan poate strica tot.
Și sunt sigur că mâinile noastre vor fi strivite de acest aparat,
dar contează și ce ai zis.
Și, dacă o să fii prins,
lucru care nu e exclus deloc,
iar faptul că eu sunt aici nu ajută. Scuze.
În fine, dacă ești prins că ai trișat, relația ta cu Paul o să fie ciudată.
La fel și între Paul și tatăl tău.
O să fie totul ciudat.
N-o asculta! Trebuie să facem asta.
Sylvester și Paul par că se înțeleg bine.
Îmi dau seama că persoana care nu pare în regulă ești tu.
- Eu? - Nu. Rudy.
- Da. - Da.
Copilul de pe pista 10 care vorbește cu popicele!
Eliberează pista, te rog! Nu așa se joacă bowling.
O clipă!
Rudy, ascultă! O să mă bage la închisoarea bowlingului.
E posibil să ai nevoie de un prieten cu care să vorbești,
nu de un geniu care să inventeze un plan relativ complicat de a trișa.
- Louise? - Da?
Ar fi un cadou frumos pentru Sylvester
dacă n-ai mai face asta în timpul jocului.
Și am uitat să-ți cumpărăm cadou de ziua ta. Mi-am amintit acum.
Hopa!
Bine. Și urmează strike-ul.
Nu e rău.
Bună!
Deci nu mai trișezi?
Nu vreau să spun că vânturile mele nervoase
i-au convins să părăsească încăperea din spate, dar poate.
E posibil ca vânturile să fi fost un factor.
Cred că o s-o sun pe Penny, să-mi cer scuze pentru mesaj.
Nu i-am scris cuvinte,
doar i-am trimis un GIF cu un urangutan care arată degetul mijlociu.
Dar tot mă simt prost.
- E un GIF în toată regula. - Da.
La revedere, pantofiori!
N-ați fost buni pentru bowling, dar m-ați făcut să mă simt frumoasă.
- Mai aveți nevoie de timp sau putem să... - Nu, e în regulă. Nu?
Poftim! Și am terminat.
A fost distractiv.
- Tată, l-ai lăsat pe Paul să câștige? - Poftim? Nu.
Bine, în regulă.
Treaba cu masculul feroce care trebuie să-l învingă pe noul iubit al fostei
nu mă reprezintă.
În plus, nu e concurența mea.
Face parte din viața mamei tale acum. Și din viața ta și a mea.
Da.
Dar asta nu schimbă deloc relația dintre mine și tine.
Voi fi mereu tatăl tău și tu vei fi mereu fiul meu grozav.
Fiul meu grozav, Rudy.
- Știu. - Sună bine.
Vreau să fii bine, tată.
Sunt bine. Sigur, nu așa mi-am închipuit că se va sfârși căsătoria noastră,
dar am niște prieteni grozavi și un psiholog grozav.
Și acum sunt seriale minunate la televizor, Rudy. Minunate!
- Nici n-am început The Crown. - Am auzit că e foarte nuanțat.
Nu-ți subestima tatăl! Mai am mult de trăit.
- Bună, Sylvester! - Bună, Sherry!
Eu plec. Îmi pare rău că nu prea am apucat să vorbim azi.
- Cel puțin nu în mod direct. - Da. Ne vedem la curs.
Am auzit că o să gătim pui vindaloo săptămâna viitoare.
Da. Abia aștept să ne vedem!
Și eu.
Da.
- Doamne, ai văzut? - Zău! Fata aia a vorbit cu tine.
- Ultimii care pleacă de la petrecere. - Devenim tot mai cool.
- Amin! - Tată!
Ți-ai amintit când ți-a spus mama că te iubește?
Nu. Și mersi că ai adus asta în discuție, Tina.
Cu plăcere.
Lin, îmi pare rău că nu-mi amintesc lucrul acela drăguț și important.
Bob, ți-am spus, e în regulă. Uite cum a fost!
Eram pe plajă,
s-a găinat un pescăruș pe părul meu și nu aveam șervețele,
așa că ți-ai folosit cămașa și am spus-o.
Apoi ai spus: „E foarte mult găinaț.”
- Acum îți amintești? - Da. Cum de nu mi-am amintit asta?
Nu am șters cu toții găinaț din părul mamei la un moment dat?
Ai spune „Te iubesc” oricui te șterge de găinaț.
Așa știi.
Subtitrarea: Valeriu Cosa