BOB BURGERFALODÁJA
TEMETKEZÉSI otthon & krematórium
VEZETHET Ő AUTÓSISKOLA
ÜNNEPÉLYES MEGNYITÓ
NAGY ÚJRANYITÁS
ROVARCSAPDA
NAGY ÚJRA-ÚJRANYITÁS
NAGY ÚJRA-ÚJRA-ÚJRANYITÁS
NAGY ÚJRA-ÚJRA-ÚJRA-ÚJRANYITÁS
Gene, miért nyitod ki a kasszát?
- Megvan az ubi! - Francba! Azt hittem, jó dugihely.
Légyszi, ne tegyetek ubit a kasszába!
Nem is kéne ezt mondanom.
Ez a hozzáállás nem illik a Dugi Ubi szelleméhez.
És ha mást játszanátok? Vagy nem játszanátok, csak segítenétek?
Plusz nem kéne úgy hívni a játékot, hogy Dugi Ubi.
- Miért? Mi a baj a Dugi Ubival? - Hát... Nem érdekes.
Üdv, Bosco őrmester! Le vagyunk tartóztatva?
- Istenem! Le vagyunk? - Nem tudok róla.
- Na és, Bob, hogy mennek a dolgok? - Igazából egész jól.
Bob, hadd szakítsam félbe a litániáját és térjek a tárgyra!
Ki kéne tanítania engem hamburgerséfnek egy titkos művelethez.
Micsoda?
Persze fizetünk érte, plusz az egész családja
névtelen marad és semmilyen módon nem köthető a nyomozáshoz.
- Mi? - Titkos művelet.
Majd én, apa! Igen, Bosco őrmester, 100%-ig benne vagyunk.
Titkos. Ki után nyomoz? A maffia után?
Vagy csibész szörfösök után,
mint a filmben, ahol Keanu Reeves dühös lesz, és a levegőbe lő?
Biztos megölt egy csomó madarat.
A nyomozóknak tilos felfedni az ügy részleteit
a civilek előtt, akik segítenek a kiképzésükben.
Nekünk biztos elmondhatja.
Mivel már részt veszünk a nyomozásban.
Nem veszünk.
Nem visszakozhatsz. Túl sokat tudunk.
- Tina... - Ha nem mondhat semmit,
akkor, basszus, szerintem nem érünk rá segíteni.
Azt hiszem, másik hamburgerezőt kell keresnie. Bukta.
Nem akarok másik hamburgerezőt keresni.
- Már elkészítettem a papírmunkát ehhez. - Ja.
Na jó. Csak ne mondják el a főnöknek, hogy elmondtam.
Egy tolvajt akarunk elkapni. Vén róka.
Ékszerek, drágakövek, műtárgyak. És van egy bandája is.
Nemrég megint raboltak. Vagyis szerintünk ők voltak.
De nincs füstölgő pisztolyunk. És itt lép be a képbe maga, Bob.
A fickónak, Vincent Bartosnak, van egy hamburgerezője.
- Tényleg? - Csak fedőcég.
Sok rosszfiúnak van. Azokon keresztül mossák a pénzt.
Műhelyek, ahol nem javítanak autókat,
vacak éttermek, ahol sosincsenek vendégek.
- Apa, mi is fedőcég vagyunk? - Louise!
De ezt kapják ki!
Az emberünk kezdi kicsit komolyabban venni a hamburgerezőjét.
- Sőt, próbál jó ételeket főzni. - Neked is...
Igen. Ja. Kösz, Gene!
Kirúgta a legutóbbi szakácsát
és fel akar venni egy igazi, gyakorlott hamburgerséfet.
Parancsba adták, hogy én épüljek be.
Jövő héten lesz az állásinterjú.
Nem értem. Hamburgert fog sütni a fickónak, míg vallomást nem tesz?
Nem. Tudjuk, hogy az étterem a banda találkozóhelye.
Bármi, amit hallok munka közben, bizonyíték.
Bevisszük, és vádat emelünk ellene. És a fedőnevem Joe Josephs.
Így csak egy névre kell emlékeznem.
Veszélyes az a fickó?
Nem. Vagyis lehet, hogy levágta pár ujját pár embernek,
aki keresztbe tett neki.
- Ahogy szokás. - Lehet. Nem megerősített infó.
Nyugi! Csak rám nézve veszélyes.
De ha lelepleződnék, és megölnek,
főleg a maga hibája lesz, mert nem készített fel megfelelően.
- De nem akarom stresszelni. - Remek.
Ismétlem, névtelenek és az ügyhöz nem köthetők maradnak.
Hamis önéletrajzot adtam be.
Vincent úgy tudja, hogy Long Islanden dolgoztam, a Grillsville-ben,
ami már megszűnt.
Felhívta a számot, amit referenciának adtam, és beszélt Mack haverommal,
aki zsaru és szuper akcentusokat tud.
- Milyen akcentussal beszélt? - Nem tudom. Tán olasszal.
- Miért? - Mert Mack olasz.
- Akkor csak normálisan beszélt. - A lényeg, hogy a fedősztorim klappol!
Csak meg kell tanulnom kötényt kötni meg spatulát forgatni,
vagy amit a hamburgesek csinálnak.
- Ugyan, apa! - Légyszi!
- Oké, megtanítom. - Éljen!
Hány pisztolyt kapunk fejenként? Tízet?
Paróka is kelleni fog. Mindenki hozza a parókáját!
- Oké. Szóval... - A hús a grillre kerül?
Igen. Csak próbálom végiggondolni, hogy is tanítsam meg.
- Bob? - Igen?
Tudja, hogy mindenki tud hamburgert sütni?
Mindenkinek van grillje, és süt hamburgert.
A szomszédom minden hétvégén hamburgert süt, pedig buta, mint a föld.
Igen. Tudom, hogy mindenki süt hamburgert, de az étteremben a minőség a fő.
Tud 20 jó hamburgert sütni zsinórban?
- Pénz. Odaadják-e az emberek? - Teljesen. Szuper.
Férfi fürdőnadrágokat nézeget?
Igen. Mikor kijönnek az újak, szeretem tudni, mi kapható.
- Ide kéne figyelnie. - Jól van.
Hé, tanítsa meg a szaknyelvet! Az jó lesz.
Hogy van a „sajtburger, angolosan, hagyma nélkül”?
Hát, csak így.
Nem. Valami olyat kéne mondania, hogy:
„Egy véres, sárga burokban, könnymentesen rendel!”
Vagy „Egy kerek barna, letakarva, hagyma hagyva, be a szájba!”
- Egy dögös, facér husika, karika nélkül! - Gyerekek!
Néha a sült krumplit krokinak hívom.
Linda, nem csináltatnál velük valamit odakint?
Jó, jó, jó! Gyerekek, tűnés, munkára!
Vagy mondjuk: „Egy Patty LaBelle, nem perzselt, büdi nem kell”?
- Ez jó. - Kösz, Lin! Sokat segítettél.
Tehát nem egyszerre raktuk fel őket, ugye?
Mindegyiket figyelnünk kell.
Mikor kell megfordítani, levenni, melyik nem sült még át.
- Melyik... - A fagyigép tölcsérében!
- Tessék? - Nem.
Nem játszhat Dugi Ubit a gyerekeimmel!
- Mi van? - Ne velük játsszon!
Louise, elég! Nem érünk rá.
- Jó. - Jó. Oké.
Most meg mi baja?
Joe Josephs, Joe Josephs
Neked kampec
Joe Josephs, Joe Josephs
A Dugi Ubiban nagyon pöpec
Joe Josephs, Joe Josephs
Hamburgeres álma Jól próbára tesz
- Jó hosszú nap. Nincs ebédszünet? - Nincs. Ide járnak ebédelni.
Elég nehéz lenne ebédszünetet tartani.
- Rendelés! - Jól van. Tudja, mit?
Lássuk, mit tanult!
- Maga csinálja. - Én csinálom?
- Igen. Rajta, csinálja, Joe! - Ki az a Joe?
Nem azt mondta, hogy ezen a fedőnéven szólítsuk?
Ja, de. Csak furán mondta. Szóval én csinálom?
Igen. Amit meg akar tanulni.
Amit egész nap próbáltam megtanítani.
- Süssön egy hamburgert! - Azta, a nagy műsor!
Erre gyakorolt egész életében ma pár órán át.
Meg tudja csinálni, Bosco őrmester. Talán.
Oké. Először ráteszem a húspogácsát a sütőlapra.
- Igen. - Eddig szuper.
- Hol is vannak? - A hűtőszekrényben. A hús a hűtőben van.
- Tehát most... - Vegyem ki?
- Igen. És... - Süssem meg?
- Igen. És... - Süssem meg tök jól.
Előbb be kell fűszerezni. Mikor ráteszi a grillre, jön az ízesítés.
Oké. Ezt nem mondta.
Ötször mondtam. Csak nem figyelt.
- Dugi Ubit játszott. - Azt hittem, az is a képzés része.
Úgy kéne.
Azt mondta, el kell hitetnie, hogy hamburgerséf.
- Azt mondtam, tanítsa meg a szaknyelvet. - Fűszerezés. Tessék!
Ez szakszó. Ez egy szuper menő éttermes szó.
- Fűszerezés. - Ez nem menő.
- De csípős lehet. Bocsi! - Senkit sem fog becsapni.
Tudni fogják, hogy hazudik.
Tudni fogják, hogy zsaru. És veszélybe kerül.
És majd elmegyek a temetésére, és elmondom mindenkinek,
hogy én próbáltam megtanítani húst sózni.
- De sosem figyelt! - Jó! Kilépek.
Hogy kell levenni a kötényt?
Mi van? Üdv, főnök!
Tényleg? Nem, nem gond. Menni fog.
A főnök volt. Előrehozták az állásinterjút.
- Ma délután három órára. - Micsoda?
Szóval, mit is mondott a fűszerezésről?
Azt mondtam, néha csípős...
Vagy... Oké.
Ma van az interjú? Úgy volt, hogy egy hetem lesz megtanítani.
Nem tudom. A fickó telefonált,
és azt mondta, bemehetek ma az interjúra,
és a főnököm szerint, ha nekem nem jó, keres valaki mást. Szóval megyek.
Átrakta az interjút mára? És ha valami dolga van?
Például meg kell tanulnia burgert sütni, hogy beépülhessen burgerséfként.
A főnök azt akarja, hogy menjek, de még van tíz percünk.
Szóval tanítson meg! De most jól. A kezemet nézi?
Mert lehet, hogy egy részét levágják...
Az ujjas részét.
Nem kéne az időt műujjak készítésére fordítani?
- Elég! Rám hozzátok a frászt! - Oké.
Jaj istenem! Jó. Oké.
Nincs elég idő, hogy megtanítsuk hamburgert sütni.
Tehát meg kell tanítanunk kamuzni,
hogy megússza ép bőrrel.
És ha megkapja az állást, újra megpróbálhatjuk megtanítani.
- Bob, tíz perc! - Jól van.
Csináljon úgy, mint az öregek. Azok az arcok nem olvasnak blogokat.
Szerintem nem szeretnek főzni sem.
Mondja azt: „Csinálom, ahogy csinálom. Nem ismerem az összes puccos szót.”
Ez jó. „Nem tudom, hogy kell csinálni. Csak csinálom, ahogy csinálja.”
- Micsoda? Nem. - De majdnem, ugye?
Jónak tűnt. „Nem ismerem az összes szót. Csak csinálom, ahogy csinálom.”
- Ezt tökre elhittem. -„Burgeres vagyok.”
„Nem egy nagy blogműsort akarok csinálni.”
- Lemaradtam. Vagyis nem. Még így is jó. - Ja.
Bob, jól vagy?
Elég régóta ezt csinálod, bár még nem aggasztóan régóta.
Hátha végre kezdi komolyan venni a törölgetést. Én még nem.
Bosco nem jelentkezett, és nagyon-nagyon ideges vagyok emiatt.
Amiatt a „ha nem tűnik igazi szakácsnak,
rájönnek, hogy zsaru, és levághatják az ujjait” dolog miatt?
- Igen, Tina. - Értem.
Ez a fedett rendőri munka nem kellemes része.
A szokásosnál is jobban stresszelő apával lenni.
A tolvaj kajáldájában kéne bicskával szétkaszabolnom mindenkit.
De ehelyett itt keresem az ubit, ami itt van, ni!
- A fenébe! - Bosco biztos jól van, Bob.
Lehet, hogy jó, hogy nem jelentkezik.
Lehet, hogy szuperül megy minden,
és csak kezet ráznak meg bólogatnak már fél órája.
- Halló! - Ez egy elég ijesztő halló volt, Bob.
Szia, Teddy! Azt hittem, valaki más vagy.
Néha én is azt hiszem.
Mindegy, kihagytam az ebédet, mert ez a munka sose ér véget.
De odaérek korai vacsorára. Most nagyon vágyom egy hamburgerre.
Már remegek, ami nem túl jó, mert épp a tetőn vagyok.
Csak meg akartam kérdezni, Mort nem ül-e a helyemen.
Micsoda?
Tudom, hogy fura kérdés. Nincs vele bajom.
Csak zavar, ha nem vagyok ott, és Mort az én helyemen ül.
- Pedig neki is van. - Ja, nincs itt.
- Ő mondta, hogy ezt mondd? - Nem, dehogy!
Mennem kell.
Rátennél valamit a székre, hogy senki se üljön oda?
- Egy étlapot vagy sapkát. - Jó.
Jó napot! Üdv a Burgerfalodában! Adok egy étlapot.
Hagyja csak! Tudom, mit kérek.
A mai burgerspecialitást.
-„A svájcit meg kell kóstolni” hamburgert. - Máris.
Már ki akartam próbálni ezt a helyet.
Nagyon jókat hallok magukról.
Bob, abbahagyod a törölgetést, és csinálod a hamburgert?
Elnézést. Máris készítem.
Szóval mindennap más hamburger van?
Igen.
Az alsógatyáival nem ez a helyzet.
- Louise! - Sajnos.
Hát, néha jó dacolni mások elvárásaival, nem?
- Mármint a burgereknél, nem a gatyáknál. - Igen. Köszönöm.
Már nincs több dugihely. Hol van, Louise?
Ugye nem a gyomrodban van?
Világossá tettétek, hogy már nem szabad megenni.
Elnézést! Dugi Ubit játszanak.
Ez egy játék, amiben eldugnak egy uborkát, aztán megkeresik.
Tudja, apa. Benne van a nevében.
Elugrom a mosdóba.
Vagy visszatartom, ha ott is van ubi, amit meg kell találni.
Már megnéztük. Nincs.
- Bob, beszélnünk kell! - Bosco, hát jól van!
Él! Hála istennek! Nem ölettem meg. Ez fantasztikus!
Most már kijöhet a zabszem apa fenekéből.
Hogy ment az interjú? Megkapta az állást?
Csatlakozik a burgersütő nemzethez?
Lehet, hogy megkeresik magukat valaki miatt, aki régebben itt dolgozott,
és úgy kéne tenniük, mintha tudnák, miről beszélnek.
- Ez Joe? Nézzünk oda! - Vincent?
- Mi folyik itt?
Nahát, Vincent, szuper, hogy itt van!
Ez nagyszerű.
Hozzam a parókákat?
Szóval akkor, Bob, ő Vincent.
Vincent, ők Bob és Linda és a gyermekeik.
Mi vagyunk a gyerekek, akiket látott az előbb és most is.
- Üdv megint! - Jó napot!
Én pedig Joe vagyok, mint mind tudjuk. Oké. Elég a bemutatásból.
Joe, beugrott meglátogatni a régi főnökét?
- Várjunk! Mi... - Igen. Bizony.
Elkergetni se tudsz, igaz, Bob?
Igen.
Na tessék! A régi főnököm és remélhetőleg az új főnököm.
Csak nehogy ölre menjenek értem!
Tessék, a napi burgerspecialitás.
Köszönöm, Bob! Nagyon guszta.
Figyelj csak, Bob!
Megmutatnád azt a spatulát, amiről beszéltél?
Mit?
Tudod, a menő spatulát, amit vettél, és nagyon meg akartál mutatni nekem.
Azt. Tudod?
- Oké. - Én is megnézném azt a spatulát.
- Mit keres itt nálunk az ékszertolvaj? - Nem ment túl jól a dolog.
Mondtam, amit mondott. A „Nem tudom, hogy kell, csak csinálom”-ot.
De én nem ezt mondtam!
Aztán azt mondta: „A hely, ahol régen dolgozott, megszűnt.
Dolgozott valahol máshol is?”
- És azt mondta, hogy itt? - Igen. És örült neki.
- Hallott magukról. - Szóval akkor lebuktunk?
Nem biztos. Vagy csak rögtön ki akarta próbálni Bob Burgerfalodáját.
Vagy azt hiszi, zsaru vagyok, és maga az, aki segített nekem,
és eljött lecsekkolni és kinyírni minket.
- Úristen! - Szedje össze magát, Bob!
Maradjunk észnél!
Úgy, mint maga, mikor az én éttermem nevét bökte ki az interjún, Joe Joseph?
Látja? Ezért nem tudtam már itt dolgozni!
Soha nem támogatott engem!
Remek a spatula, Bob. Örülök, hogy elmentünk megnézni.
Komolyan fontolóra veszem, hogy veszek egyet magamnak.
- Igen, venned kéne egyet. - Akkor lapátra tehetik egymást.
Gene! Milyen a hamburger?
- Isteni. Ön egy igazi művész. - Köszönöm.
És ezt tanítottam Joe-nak is,
hogy ilyen legyen.
Igen. Csak csinálom, amit csinálsz, ahogy csinálod.
- Ja. - Ja.
Tina, Gene, Louise,
mi lenne, ha fent folytatnátok a Dugi Ubi játékot?
- Jól hangzik, nem? - De az ubi még mindig itt van valahol.
Persze, de esetleg játszhatnátok
egy másikkal is, ami a fenti hűtőben van.
- Aha, igen. - Egy másik ubival?
- Hallod, mit beszélsz? - Ja, tényleg, Bob.
Szóval, Joe, visszajött megnézni a régi kedvenc helyét?
Igen. A helyet, ahol dolgoztam.
És volt az a spatulás kérdésem Bobhoz.
- Séfdolog. - Spatuduma.
Jaj, ne!
- Szia, Teddy! - Szia, Teddy!
- Ismeri Boscót. Mindent el fog rontani. - Jaj, ne!
Szóltam nektek, hogy tegyetek egy étlapot vagy sapkát a székemre, nem?
Bob, mi történt?
Ha odaül valaki, akkor nem tartod fenn. Az összes többi üres.
Mi történt? Nem magával van bajom, uram. Rendesnek tűnik, de...
- Egy mai specialitást kérek, Bob. - Elviszed, ugye?
- Igen. Vagyis micsoda? - Elvitelre kéred.
Ideszóltál telefonon, és mondtad, hogy kérsz egy hamburgert elvitelre.
Tényleg? Nem emlékszem rá. Jesszus! Mit csináltam még?
Máris megyek és megcsinálom. Linda, addig beszélgetnél Teddyvel?
Úgy látom, beszélgetni van kedve.
Imádok beszélgetni Teddyvel.
- Teddy, új nadrágod van? - Nem tudom.
Nem új, de van rajta valami új.
- Fordulj csak erre! - Igen, ott egy bújtató.
- Látom. - Van egy bújtató?
Mindjárt kész. Tudod, mit? Erre meghívunk.
Mivel azon gondolkodsz, hogy felveszed Joe-t.
- Ne, ne, ne, ne! Kérem! - Meghívtok?
- Mit? Jó napot! - Üdv!
- Hogy van? - Várjunk! Ki az a Joe?
- Hé, ez... - Mindjárt kész a burgered!
- Nem nadrág, cipő! - Micsoda?
- Új cipő. Ugye? - Aha, koptatott munkabakancs.
Biztos jó sokba kerülhetett.
Szép a koptatás. Nincs rosszabb a ronda koptatásnál.
Jó lehet.
Mindjárt! Csak pár pillanat, Teddy! Tudom, hogy sietsz.
- Valami fura itt. - Nem.
- A szokásos. - Én nem érzem.
- Megette? Elvehetem? - Mindjárt, Teddy!
Ez egész izgalmas, de csak két vendégük van.
Három.
De ő nem vendég, Teddy, tudod.
- Joe? Joe nem vendég. - Kész!
Most sült ki, még forró. Tessék! Siess haza, nehogy kihűljön!
Melegen akarod megenni, ugye?
- Itt a hamburger. - Itt is megehetem.
Á, nem, dolgod van! Semmi gond. Megértjük.
Tudod, mit? A vendégünk vagy rá.
Tényleg? Ingyen kapom?
- Utáljuk a pénzt. - Posztkapitalisták vagyunk.
- Gyere máskor is, haver! - Oké. Sziasztok!
Jó, hogy eljött. Nagyon örvendek.
Szuper. Mindenki összeismerkedett mindenkivel.
Tényleg, én... Ez egy kivételes alkalom.
- Úgy érzem, meg kell ragadnom. - Igen? Mit?
Befejezhetnénk az interjút itt és most.
Bob csodás hamburgeréből már ettem. Ha már itt van, megkóstolnám a magáét is.
Hogyne.
Használd a spéci spatulát!
Oké. Akkor megyek is. A konyhába, ahol a grill van.
- Nem is kell mondani. - Oké, viszlát!
Hát, én meg elviszem ezt... a bögrét
hátra a konyhába, és elmosom.
Oké. De ne segítsen neki! Ez most próbamunka.
Kizárt. Sosem... Persze, értem.
Joe-nak nem is kell.
Nagyon profi ez a Joe Josephs.
Vegye ki a húspogácsát a hűtőből, aztán sózza és borsozza meg!
- Oké. Hol van a só és a bors? - A grill felett, a fűszereknél.
- A só fűszer? - Istenem! Le fognak mészárolni minket!
Segítenem kell Bobnak azzal a bögrével, ha esetleg eltörné.
Tudja, milyenek a séfek. Ügyetlenek.
Bob, van egy ötletem! Az elviteles burger!
- De sietnem kell, hogy utolérjem Teddyt! - Mi?
Vagyis ez tökéletes mennyiségű só.
Teddy, vissza kell jönnöd az elviteles zacskóddal!
- Micsoda? - Tudom, furán hangzik.
De gyere vissza gyorsan,
és hozd ide a hamburgert a hátsó sikátorba! Oké?
Másféle hamburgert akarunk sütni neked.
Megehetem ezt, és utána csináltok még egyet?
Nem, Teddy! Az a... Az nem jó.
Leesett a földre, aztán ráment egy légy meg egy csótány is.
- Az nem baj. - Teddy, csak gyere vissza, jó?
Elfelejtettem megkérdezni, hogyan szeretné.
- Közepesen átsütve kérném! Köszönöm. - Közepesen. Vettem.
Közepesen? Vagyis pont középen?
- Pont középen. - Közepesen középen.
Egy középföldi közepes rendel!
Csak megfordítom a kicsikét.
Hát, csak csinálom, ahogy te csinálnád, ugyebár?
Hála istennek! Add ide a hamburgert, Teddy!
Köszi szépen! Csak egy...
Teddy, ereszd el! Csinálunk neked egy különleges hamburgert!
- Egy sokkal jobbat! - Mikor? Megkaphatnám most?
30 perc! Vegyél egy újságot, vagy valamit!
Újságot? Milyen évet írunk? 1986-ot?
Látni fogom, hogy áll Dukakis a közvélemény-kutatásokban?
- Teddy, bízz bennem! Menj! - Jól van.
Bob, Teddy hamburgerje! Érintetlen. Majdnem. A zacskó meleg.
- Te egy zseni vagy! - Tudom.
Most szépen ráteszem a bucira. Hoppácska!
Kicsit ferde. A sajt megolvadt, ugye?
Igen, teljesen megolvadt.
Oké, foglaljon helyet!
Jöhet a hamburgerkóstolás! Ez a legjobb teszt.
Mit csinál?
Kicserélem, hogy az enyémet egye meg.
Várjon! Mi? De szerintem egész jó lett. És... nagyon megdolgoztam érte.
Ugye csak viccel?
Oké. Íme, a burger!
- Jó étvágyat! - Jól néz ki!
- Igen. Klafa, Joe bácsi! - Jól van. Nem kell a felhajtás.
- Szerény. És morcos. - Morény bácsi.
- Nagyon finom. - Hú, de jó!
Mármint az étel nagyon jó.
Jó ég! Bevallom, Joe,
azt hittem, hogy maga egyáltalán nem is séf.
Micsoda? Ez a fickó? Nagyon is séf.
De talán azért ennyire szokatlan a stílusa,
mert annyira szokatlan tanára volt.
Mármint, ahogy főz, az őszintén szólva totál káosz,
és ellentmond mindennek, amit az ételekről tudok.
De talán azért, mert még van mit tanulnom.
Köszönöm! Asszem. Örülök, hogy ízlik. Akkor megkapom az állást, vagy nem?
Joe, azt hiszem megtaláltam az új séfemet.
- Remek. - Éljen!
Én akkor megyek is. Holnap felhívom.
Bob, Linda, gyerekek, egy élmény volt.
Ki a kedvence?
- Az a Teddy fickó. - A fenébe!
Remélem, vendégül láthatom önöket nálam valamikor.
- Mi lesz a kaja? - Hamburger.
- Reméltem, hogy kebab. - Te vagy a legkevésbé szimpi.
Mi van?
Úristen! Ez egy rémálom. Soha nem ér véget.
Meg kell tanítanunk főzni, vagy az első munkanapján le fog bukni.
Ami mikor is lesz? Holnap?
Bob, kitaláljuk. Eddig is megoldottuk. Lehetnénk fedett zsaruk.
- Te lehetnél. - Nem értem.
Louise, győztünk, de vesztettünk is, mert Boscónak most tényleg főznie kell.
Kicseréltük a burgereket. Én sütöttem.
Nem kell főznöm. Vége. Vége a nyomozásnak.
Micsoda?
A főnök hívott. Nem Vincent az emberünk.
Kiderült, kié a helyszínen talált részleges ujjlenyomat.
Valaki másé. És azt a fickót tartóztatják le a rablásért.
Lemondhatod a munkát?
Le. Megmondom neki, hogy eltörtem a karom valami igazán menő dolog közben.
- A görkorizás menő? - Napellenzővel vagy anélkül?
Tényleg nem hiszem, hogy ez menne nekem.
Ez nagyon stresszes munka.
Pedig rám lőttek, megkéseltek, rengeteg drogot elhelyeztem,
de akkor is inkább az én munkámat választom, nem a magáét.
- Köszönöm. - Várjatok!
Egy másik bűnöző ujjlenyomatai voltak a helyszínen?
Ujjlenyomatok? Egy másik bűnöző ujjától?
- Nem vágjátok? - Az ujjlenyomatokkal van valami?
Valaki más levágott ujját használta, hogy ujjlenyomatokat hagyjon a helyszínen.
- Nem. - Ja. Vincent nem tenne ilyet.
Művésznek nevezett.
Tuti. Megoldottam az ügyet. Buták vagytok.
Még az ubit se találtátok meg, pedig itt volt az orrotok előtt.
Ide dugtam. Hé! Hol van?
Még mindig megy.
Nem tudtam várni, Linda! Csak egy burgert szeretnék!
Burgert!
A feliratot fordította: Kwaysser Erika