BOBS BURGARE
Begravningsbyrå & krematorium
KÖRSKOLA FÖR DE OVISSA
STOR INVIGNING
STOR NYINVIGNING
INSEKTSBRIGADEN
STOR NY-NYINVIGNING
STOR NY-NY-NYINVIGNING
STOR NY-NY-NY-NYINVIGNING
Gene, vad håller du på med? Varför öppnar du kassaapparaten?
- Jag hittade saltgurkan. - Skit. Jag som gömt den så bra.
Lägg inte saltgurkor i kassaapparaten.
Jag borde inte behöva säga det.
Den inställningen går inte hand i hand med gurkgömma.
Ni kanske kan leka något annat eller sluta leka och hjälpa till istället?
Ni kanske inte heller ska kalla det för gurkgömma.
- Varför då? Vad är fel på gurkgömma? - Ja... Glöm det.
Hej, polisinspektör Bosco. Är du här för att gripa oss?
- Herregud, är du det? - Inte såvitt jag vet.
- Bob, hur är läget? - Det är ganska bra faktiskt.
Hör på, Bob. Låt mig avbryta ditt babblande och gå rakt på sak.
Jag vill att du lär mig hur man lagar hamburgare inför en hemlig operation.
Va?
Du kommer att få betalt, och du och din familj
kommer att förbli anonyma utan någon koppling till utredningen.
- Vänta. - En hemlig utredning?
Jag sköter det här, pappa. Ja, polisinspektör Bosco, vi är helt på.
En hemlig utredning, säger du? Vem är du ute efter? Maffian?
Eller ett gäng busiga surfare
som i den där filmen där Keanu Reeves blir arg och skjuter upp i luften?
Han dödade säkert en massa fåglar.
Utredande poliser får inte avslöja information
för medborgare som deltar i polisutbildning.
Du kan säkert berätta det för oss,
eftersom vi är en del av utredningen nu.
Nej, inte alls.
Du kan inte backa ur nu. Vi vet för mycket.
- Tina... - Om du inte berättar något
är vi nog för upptagna för att kunna hjälpa till.
Du får väl hitta en annan hamburgerrestaurang. Synd.
Jag orkar inte hitta en annan restaurang.
- Jag har redan gjort pappersarbetet. - Ja.
Okej, visst. Men säg inget till chefen.
Killen vi är ute efter är en erfaren tjuv.
Smycken, ädelstenar, konst. Och han har en hel liga.
De gjorde precis en kupp. Vi tror att de ligger bakom det.
Men vi har inga bevis. Det är där du kommer in i bilden, Bob.
Killen, Vincent Bartos, har en hamburgerrestaurang.
- Verkligen? - En täckmantel.
Många skurkar har täckmantlar. De tvättar pengar där.
Verkstäder som inte reparerar bilar,
usla restauranger utan kunder.
- Pappa, är vår en täckmantel? - Louise.
Men hör på det här.
Vår kille har börjat ta sin restaurang på allt större allvar.
- Han försöker faktiskt laga god mat. - Pappa...
Ja. Visst. Gene, tack.
Han avskedade sin senaste kock,
och letar nu efter en riktigt erfaren hamburgerkock.
Vi fick en fullmakt att skicka in mig.
Jobbintervjun är om en vecka.
Jag fattar inte. Tänker du göra hamburgare åt honom tills han erkänner?
Nej. Vi vet att restaurangen är ligans mötesplats.
Allt jag hör när jag jobbar där kan användas mot dem.
Vi tar in honom och åtalar honom. Och mitt täcknamn är Joe Josephs.
På så sätt behöver jag bara komma ihåg ett namn.
Är killen farlig?
Nej, men han har kanske huggit av några fingrar då och då
på folk som lurat honom.
- Sånt händer. - Kanske. Obekräftat.
Ta det lugnt. Jag är den enda i fara.
Men om jag blir avslöjad och dör
är det ditt fel, för det betyder att du inte förberett mig ordentligt.
- Men känn ingen press. - Toppen.
Jag upprepar, ni förblir anonyma utan koppling till fallet.
Jag skickade ett falskt cv.
Såvitt Vincent vet jobbade jag på Grillsville på Long Island,
men stället har stängt.
Han ringde numret jag gav som referens, och fick tag på min kompis Mack,
en snut som är jättebra på dialekter.
- Vilken hade han? - Jag vet inte. Italiensk eller något.
- Varför italiensk? - Mack är italienare.
- Så han pratar som vanligt. - Bakgrundshistorian är välbetänkt, okej?
Jag behöver bara lära mig att knyta förkläden och snurra stekspadar,
eller vad det nu är ni gör.
- Kom igen, pappa. - Snälla.
- Okej, jag ska lära dig. - Ja!
Hur många vapen får vi var? Tio?
Ni kommer att behöva peruker. Hämta era peruker.
- Okej. Så... - Vi lägger biffarna på grillen, va?
Ja. Jag försöker bara komma på hur jag ska lära ut det här.
- Bob. - Ja?
Alla vet hur man lagar en hamburgare.
Alla har en grill. Alla gör hamburgare.
Min granne gör hamburgare varje helg, och han är den dummaste jag känner.
Ja, jag vet att alla gör hamburgare, men här på restaurangen är vi konsekventa.
Kan du laga 20 goda hamburgare på raken?
- Pengar. Kommer folk att betala? - Helt klart. Toppen.
Tittar du på badkläder för män?
Ja. Jag gillar att kolla igenom alla nya kollektioner.
- Du måste lyssna. - Okej.
Lär mig att snacka som en kock. Det vore bra.
Hur säger man: "Cheeseburgare, lätt stekt, utan lök"?
Precis så där.
Nej. Du säger väl något i stil med:
"Bränn en, blodig, gul filt, inga tårar."
Eller: "En brun rondell utan krona, in i munnen och ner med den."
- En het biffig grabb utan vigselring. - Kom igen, hörni.
Jag kallar pommes för potatispolare.
Linda, kan du uppehålla barnen?
Ja, visst. Barn, gå och jobba.
Vad sägs om: "En biffig LaBelle, i rondell, utan gnäll"?
- Det låter bra. - Tack, Lin. Det hjälper.
Vi stekte de här vid olika tidpunkter.
Vi måste hålla koll på var och en av dem.
När vi ska vända på dem, när de är klara, vilka som är lätt stekta.
- Vilka... - Vid glassmaskinen?
- Va? - Nej.
Du kan inte leka gurkgömma med barnen.
- Va? - Sluta leka med dem.
Sluta, Louise. Vi är upptagna.
- Visst. - Okej.
Vad är det med honom?
Joe Josephs, Joe Josephs
Du är under arrest
Joe Josephs, Joe Josephs
Han leker gurkgömma bäst
Joe Josephs, Joe Josephs
Hans hamburgerdrömmar Är ett riktigt test
- Lång dag. Ingen lunchrast? - Nej. Vi är ett lunchställe.
Det vore ganska svårt att ta en lunchrast.
- Beställning. - Okej. Vet du vad?
Få se vad du har lärt dig.
- Laga den, du. - Ska jag göra den?
- Ja. Du kan laga den, Joe. - Vem är Joe?
Är inte det täcknamnet du bad oss att använda?
Just det. Du sa det på ett konstigt sätt. Ska jag laga den helt själv?
Ja. Grejen du ville lära dig.
Och som jag försökt att lära dig hela dagen.
- Laga en hamburgare. - Wow. Då var det dags.
Du har övat inför det här hela livet i några timmar idag.
Du klarar det, inspektör Bosco. Kanske.
Okej. Först lägger jag burgaren på grillen.
- Ja. - Jag äger.
- Var är de nu igen? - I kylskåpet, biffarna är i kylskåpet.
- Så du tänker... - Ta fram en?
- Ja. Och... - Steka den?
- Ja. Och... - Steka den tills den är riktigt god.
Salt och peppar. Okej? Krydda den så fort du lagt den på grillen.
Okej. Det sa du aldrig.
Jag sa det fem gånger. Du lyssnade inte.
- Du lekte Gurkgömma. - Jag trodde det ingick i utbildningen.
Det borde det.
Du sa att du behövde lära dig hur man blir en hamburgerkock.
- Du skulle ha lärt mig jargongen. - Salta och peppra. Okej?
Det är sånt vi säger. Ett supercoolt restaurangord.
- Salta och peppra. - Det är inte coolt.
- Men kanske pikant. Ledsen. - Det här kommer aldrig att lyckas.
De lär veta att du ljuger.
De kommer att fatta att du är polis, det är kört.
Och när de begraver dig tänker jag berätta för alla
att jag försökte lära dig att salta en burgare,
- men att du vägrade lyssna. - Okej. Jag slutar.
Hur knyter man upp förklädet?
Vad är det? Hej, chefen.
Jaså? Nej, det gör inget. Jag fixar det.
Det var chefen. Jobbintervjun har flyttats fram.
- Den är idag kl. 15.00. - Va?
Så, vad var det du sa om att salta och peppra?
Jag sa att det ibland är pikant.
Du menade... Okej.
Idag? Du skulle ju ha en hel vecka på dig att lära dig allt.
Jag vet, Bob. Tydligen ringde killen
och sa att vi kunde ha intervjun redan idag,
och chefen är rädd att han anställer någon annan om jag säger nej.
Ska ni ses redan idag? Men tänk om du haft något för dig?
Ja. Som att lära sig laga hamburgare inför en hemlig utredning.
Chefen vill att jag ska göra det, men vi har fortfarande 10 minuter på oss.
Så lär mig. Bättre den här gången. Tittar du på mina händer?
Delar av dem kanske blir avhuggna...
Fingrarna.
Borde vi göra falska fingrar istället?
- Lägg av. Ni skrämmer mig. - Okej.
Åh, Gud. Okej.
Det finns inte tid att göra dig till en kock.
Vi måste lära dig att låtsas vara det,
så att du kan överleva det här.
Sen, om du faktiskt får jobbet, kan vi försöka lära dig på nytt.
- Tio minuter, Bob. - Okej.
Gör bara som gamlingarna gör. De läser inga bloggar.
De gillar inte ens att laga mat.
Så säg bara: "Jag gör det på mitt sätt. Jag kan inte alla tjusiga termer."
Jag gillar det. "Jag vet inte hur man gör. Jag gör bara som du gör."
- Va? Nej. - Nära nog, eller hur?
Känns rätt. "Jag kan inte alla ord. Jag gör det bara på mitt sätt."
- Det var trovärdigt. -"Jag är en burgarkille."
"Jag gör ingen stor bloggargrej av det."
- Fattar inte. Vänta, jo. Det funkar. - Ja.
Bob, är du okej?
Du har hållit på så där så länge att jag nästan börjar bli orolig.
Han kanske äntligen tar trasan på allvar. Det gör inte jag än.
Vi har inte hört något från Bosco. Det gör mig väldigt, väldigt nervös.
För av att de tänker hugga av hans fingrar
om han inte lyckas övertyga dem?
- Ja, Tina. - Jag fattar.
Det här är det värsta med att jobba under täckmantel.
Att stå ut med pappa, mer stressad än vanligt.
Jag borde vara på den där tjuvens restaurang och kasta knivar och sånt.
Istället står jag här och letar efter saltgurkan, som är precis här.
- Skit också. - Bosco är säkert okej, Bob.
Det är kanske ett bra tecken.
Det kanske går jättebra.
De kanske har skakat hand och nickat de senaste 30 minuterna.
- Hej. - Vad intensivt du hälsar, Bob.
Hej, Teddy. Jag trodde att du var någon annan.
Det tror jag också ibland.
Jobbet jag håller på med tar en evighet. Jag missade lunchrasten.
Så jag tänkte mig en tidig middag. Jag är jättesugen på en hamburgare.
Jag darrar, vilket inte är bra, för jag sitter på ett tak.
Jag ville bara försäkra mig om att Mort inte tagit min plats.
Va?
Jag vet, det är konstigt. Jag gillar killen.
Men det stör mig om han sitter på min stol när jag inte är där.
- Han har sin egen plats. - Mort är inte här.
- Bad han dig att säga det? - Nej.
Jag måste lägga på.
Kan du lägga något på stolen så att ingen sitter där?
- En meny eller en hatt. - Ja.
Hej. Välkommen till Bobs burgare. Låt mig hämta en meny.
Vet du vad? Jag vet vad jag är sugen på.
Jag tar dagens burgare.
- Burgaren "Din kista är på min lista". - Okej.
Jag har velat prova ert ställe ett tag.
Jag har hört bra saker om er.
Bob, kan du sluta med trasan och gå och steka en hamburgare?
Ledsen. Jag fixar det direkt.
Så, har ni en ny dagens burgare varje dag?
Ja.
Till skillnad från underkläderna.
- Louise. - Det är synd.
Ja, det är bra att utmana folks förväntningar, eller hur?
- Vad gäller burgarna, inte kalsongerna. - Ja. Tack.
Jag har letat överallt. Var är den, Louise?
Säg inte att du åt den.
Ni två gjorde det tydligt att vi inte längre fick äta den.
Bry dig inte om dem. De leker gurkgömma.
Det är en lek där man gömmer en saltgurka och sedan måste hitta den.
Han fattar, pappa. Det ligger i namnet.
Jag ska bara på toaletten snabbt.
Men jag kan hålla mig om saltgurkan gömmer sig där.
Vi har redan kollat. Den är inte där.
- Bob, vi måste prata. - Bosco, du är oskadd.
Du lever. Tack gode gud. Jag tog inte kål på dig. Vad skönt.
Nu kan pappa sluta spänna på rumpmusklerna.
Hur gick jobbintervjun? Fick du jobbet?
Tänker du gå med i hamburgernationen?
Du kanske får ett samtal om någon som brukade jobba här,
så låtsas bara att du vet vad de pratar om.
- Joe, är det du? Vilken överraskning. - Vincent?
- Vad är det som händer?
Vincent, vad kul att du är här.
Det här är så bra.
Ska jag hämta peruken?
Så ja, Bob, det här är Vincent.
Vincent, det här är Bob och Linda och deras barn.
Vi är barnen du såg tidigare.
- Hej igen. - Hej.
Och jag är Joe, vilket vi alla vet. Okej. Nog med presentationer.
Så, Joe, är du här och hälsar på din gamla chef?
- Vänta. Vad... - Ja. Absolut.
Du kan inte hålla mig borta, eller hur?
Nej.
Se på oss. Min gamla chef och min förhoppningsvis nya chef.
Bråka inte om mig nu.
En dagens burgare till dig.
Tack, Bob. Den ser jättegod ut.
Du, Bob.
Kan du visa mig den där stekspaden du pratade om?
Va?
Du vet, den där coola stekspaden du köpte som du verkligen ville visa mig.
Den. Minns du?
- Okej. - Jag vill också se stekspaden.
- Varför är juveltjuven i min restaurang? - Det gick ganska dåligt.
Jag sa den där "jag vet inte hur man gör, jag bara gör det"-grejen.
Det var inte alls vad jag sa.
Sedan sa han: "Stället du brukade jobba på har stängt.
Har du jobbat någon annanstans?"
- Så du sa att du jobbat här? - Ja. Han gillade det.
- Han har hört talas om dig. - Tror du han är oss på spåren?
Jag vet inte. Han kanske bara kände för att äta här direkt efteråt.
Eller så vet han att jag är polis och att du är min medhjälpare,
och är här för att döda oss båda.
- Herregud. - Ta dig samman, Bob.
Vi måste ta oss samman.
Som när du råkade säga namnet på min restaurang, Joe Joseph?
Där ser du. Det var därför jag slutade.
Du stöttade mig aldrig.
Snygg stekspade, Bob. Jag är så glad att jag fick se den.
Jag funderar seriöst på att köpa en själv.
- Ja, det borde du. - Då slipper ni bli helt stekta.
Gene. Så hur smakar burgaren?
- Den smakar fantastiskt. Du är en artist. - Tack.
Det var så jag lärde Joe
att göra likadant.
Ja. Jag gör som dig helt enkelt, precis som du gör.
- Visst. - Ja.
Tina, Gene, Louise,
skulle inte ni vilja leka gurkgömma på övervåningen?
- Det låter väl kul? - Pappa, vi har gömt saltgurkan här.
Visst, men ni kanske kan använda
en annan saltgurka, en från kylen på övervåningen?
- Ja. Eller hur? - En annan saltgurka?
- Hör ni er själva? - Ja. Allvarligt talat, Bob.
Så, Joe, är du här och hälsar på i gamla trakter?
Ja. Jag tittar bara förbi.
Och Bob ville visa mig den nya stekspaden.
- Kockgrejer. - Matprat.
Åh, nej.
- Hej, Teddy. - Hej, Teddy.
- Teddy känner Bosco, det är kört. - Åh, nej.
Jag bad ju er att lägga en hatt på min stol.
Bob, vad hände?
Att sätta en man där löser inget. Alla andra stolar är lediga.
Vad hände? Inget illa menat. Du verkar schysst, men...
- En dagens burgare, tack, Bob. - Du hämtar den bara, va?
- Ja. Vänta. Va? - Du beställde en takeaway.
Du ringde tidigare och sa att du skulle komma och hämta den.
Gjorde jag? Jag minns inte det. Gud. Vad mer gjorde jag?
Jag fixar det direkt. Linda, du kan väl småprata med Teddy?
Han ser ut att behöva prata ut.
Jag älskar att småprata med Teddy.
- Teddy, är det ett nytt par byxor? - Jag vet inte.
De är inte nya, men det är något nytt med dem.
- Kolla hit. - Ja, vilken look.
- Jag ser vad du menar. - En look?
Du har nästan ätit klart. Vet du vad? Vi bjuder på burgaren.
Eftersom du funderar på att anställa Joe.
- Nej. Snälla. - Bjuder ni?
- Va? Hej. - Hej.
- Hur är läget? - Vänta. Vem är Joe?
- Det är ju... - Burgaren är nästan klar!
- Inte byxorna, skorna. - Va?
- Du har nya skor, va? - Ja, slitna arbetsskor.
Du måste ha betalat dyrt för dem.
Lagom slitna. Finns det något värre än felslitna skor?
De ser sköna ut.
Strax. Bara några sekunder till, Teddy. Jag vet att du har bråttom.
- Udda stämning här. - Nix.
- Vad menar du? - Inget märkbart.
- Har du ätit klart? Kan jag ta tallriken? - Nästan klart, Teddy.
Det är spänningsfyllt, men ni har bara två kunder.
Tre.
Han är ingen kund, Teddy.
- Joe? Joe är ingen kund. - Klart!
Nystekt och varm. Här har du. Få hem den så fort som möjligt.
Du vill inte äta den kall, va?
- Burgaren. - Jag kan väl äta den här?
Nej, du hade något att göra. Det gör inget. Vi fattar.
Vet du vad? Vi bjuder på den här också.
Gör ni? Är den gratis?
- Vi hatar pengar. - Vi är post-kapitalister.
- Vi ses, kompis. - Okej. Hejdå, allihop.
Trevligt att du kom förbi, kul att träffas.
Älskar det. Vad kul att ni alla har fått träffas.
Vet ni vad? Jag bara... Det här är ett guldläge.
- Jag kan inte låta bli. - Jaså? Vadå?
Varför inte avsluta intervjun här?
Jag har smakat Bobs fantastiska burgare. Du är här. Låt mig smaka en av dina.
Ja. Visst.
Använd den speciella stekspaden.
Okej. Då var det dags. Jag går till köket där grillen är.
- Du behöver inte säga det. - Okej, hejdå.
Okej, jag ska bara ta... koppen
till köket och diska den.
Ja, visst. Men hjälp honom inte. Det här är ett test.
Nej, det är klart. Det skulle jag aldrig... Jag fattar.
Joe klarar sig fint på egen hand.
Han är så bra, Joe Josephs.
Ta ut burgaren ur kylen och krydda den med salt och peppar.
- Just det. Var är salt och peppar? - Ovanför grillen bland kryddorna.
- Är salt en krydda? - Herregud. Vi är dödens.
Det är bäst att jag hjälper Bob, så att han inte har sönder koppen.
Du vet hur kockar är. Så klumpiga.
Bob, jag har en idé. Teddys burgare.
- Men jag måste skynda mig. - Va?
Vilken härlig mängd salt.
Teddy, kan du komma tillbaka med din burgare?
- Va? - Jag vet att det låter konstigt.
Men kom tillbaka så fort du kan.
Ta med burgaren och möt mig i gränden.
Vi vill ge dig en annan hamburgare.
Kan jag få äta den här innan ni ger mig en ny burgare?
Nej, Teddy. Den där är... Den är inte god.
Den låg på golvet och sen landade en fluga på den, sen en kackerlacka.
- Det gör inget. - Teddy, kom bara.
Jag glömde fråga dig hur du ville ha den.
- Mediumrå, tack. - Medium. Uppfattat.
Bara medium? Hela burgaren?
- Ja, helt mediumrå. - Helt medium.
En medium-Malcolm på gång.
Jag ska bara vända på busen.
Jag gör bara som du gör, om du fattar vad jag menar?
Tack och lov, ge mig hamburgaren.
Tack så mycket, jag ska bara...
Släpp, Teddy. Du ska få en alldeles speciell burgare.
- Så mycket bättre än den här. - När? Kan jag få den nu?
Om en halvtimme. Köp en tidning eller något.
En tidning? Vilket år är det? 1986?
Ska jag kolla hur det går för Dukakis i opinionsmätningarna?
- Lita på mig, Teddy. Åk nu. - Okej.
Bob, Teddys burgare. Den är mestadels orörd. Påsen är varm.
- Du är ett geni. - Jag vet.
Jag ska bara lägga burgaren på brödet. Oj, då.
Jag måste visst räta till den lite. Osten har smält.
Ja, den är helt smält.
Okej, slå dig ner.
Dags att smaka. Det här är den bästa biten.
Vad håller du på med?
Jag byter ut den mot min hamburgare.
Vänta. Va? Men min är inte så dum. Och jag har jobbat så hårt på den.
Skämtar du?
Okej, här kommer burgaren.
- Smaklig måltid. - Ser gott ut.
- Ja, eller hur? Snyggt jobbat, Joe. - Okej, gör ingen stor sak av det.
- Han är blygsam. Och gnällig. - Tråkmåns.
- Den är utsökt. - Bra.
Mat är gott, menar jag.
Herregud. Jag måste säga, Joe,
att jag tvivlade på att du var kock överhuvudtaget.
Va? Vilken kille. En mästerkock.
Men jag får en känsla av att din stil kanske bara är annorlunda,
eftersom du hade en så annorlunda lärare.
Sättet på vilket du lagar mat är ärligt talat helt obegripligt
och det strider mot allt jag vet om mat.
Men det kanske beror på att jag har mer att lära.
Tack, antar jag. Glad att du gillade den. Så får jag jobbet, eller?
Joe, jag tror att jag har hittat min nya kock.
- Toppen. - Härligt.
Det är bäst att jag går. Jag slår dig en signal imorgon.
Bob, Linda, barn, det har varit ett nöje.
Vem är din favorit?
- Jag gillar Teddy-snubben. - Skit också.
Ni får gärna titta förbi på mitt ställe en dag.
- Vad lagar du? - Burgare.
- Jag hoppades på kebab. - Du är den jag gillar minst.
Vad är det?
Herregud, vilken mardröm. Det tar aldrig slut.
Vi måste lära honom att laga mat, annars är det kört redan första dagen.
Vilket är när? Imorgon?
Bob, vi kommer på något. Vi skulle kunna bli hemliga utredare.
- Du skulle det. - Jag fattar inte.
Louise, vi lyckades, men misslyckades, för nu måste Bosco laga mat på riktigt.
Vi bytte hamburgare. Han åt min burgare.
Jag behöver inte laga mat. Utredningen är över.
Va?
Det var chefen, Vincent är oskyldig.
De fick en träff på fingeravtrycken vi hittat på brottsplatsen.
Det var en annan kille i registret, så de griper honom för kuppen.
Så du kan strunta i jobbet?
Ja. Jag säger att jag bröt armen när jag gjorde något riktigt coolt.
- Låter rullskridskor coolt? - Med eller utan hjälm?
Jag tror ändå inte att jag hade klarat det.
Ditt jobb är så stressigt.
Jag har blivit skjuten, knivhuggen och smugglat in droger,
men jag gör hellre mitt jobb än ditt.
- Tack. - Vänta lite.
Hittade ni fingeravtryck från en annan brottsling?
Fingeravtryck? Från en annan brottslings fingrar?
- Fattar ni inte? - Handlar det om fingeravtryck?
Han använde någon annans avskurna finger för att lämna fingeravtryck på platsen.
- Nej. - Nej. Vincent skulle inte göra så.
Han kallade mig artist.
Jag har rätt. Jag har löst fallet. Ni är alla dumma.
Ni hittade inte ens saltgurkan. Jag gömde den mitt framför näsan på er.
Precis här. Vänta. Var är den?
Jag har det i mig.
Jag kunde inte vänta, Linda. Jag vill ha en hamburgare.
Burgare!
Översättning: Ellinor Ledger