TEMETKEZÉSI OTTHON
ÖT ÁLLVÁNYDARAB
ÜNNEPÉLYES MEGNYITÓ
NAGY ÚJRANYITÁS
ROVARTALANÍTÓK
NAGY ÚJRA-ÚJRANYITÁS
NAGY ÚJRA-ÚJRA-ÚJRANYITÁS
NAGY ÚJRA-ÚJRA-ÚJRA-ÚJRANYITÁS
King's Head Islandre megyünk, mert elnyertünk egy flancos díjat
Nyomjad!
King's Head Islandre megyünk, mert elnyertünk egy flancos díjat
Így van.
Oda megyünk, ahol a gazdagok vannak
Meglátjuk, hogy tényleg jobbak-e nálunk
És lehet, hogy azok De akkor is nyertünk egy díjat
Igen.
Jó arcok vagytok kompokon.
Az emberek imádják ezt a kisugárzást,
habár kerülik a szemkontaktust.
- Az a fickó meg rázza a fejét. Helló! - Még mindig alig hiszem el.
A King's Head Életmódmagazin szerint a miénk a legjobb csehó a kontinensen.
- A csehó nem negatív jelző? - Az, de szeretetteljesen használják.
Mint amikor azt mondom: „Apa, te nagy, büdös csehó, szeretlek!”
Olyasmi. Azért elég tekintélyes díj,
és remek reklám az étteremnek.
Én ezt nem értem. Azt mondtad, hülyeségek a díjak.
Mikor mondtam ilyet?
Ezek a díjak hülyeségek.
Egyáltalán ki dönti el?
A legfelsőbb ételbíróság? Ostobaság!
Ezeknél a hülyeségeknél csak az számít, kit ismersz.
Igen, és te egy menő lázadó vagy barátok nélkül.
Pontosan, Gene.
Furcsa, most, hogy nyertünk, már egyáltalán nem így gondolom.
És ez azt jelenti, hogy elmehetünk a győztesek fogadására
egy puccos szoborparkba, ahol rendezvényeket szerveznek,
felszolgálhatjuk a burgereinket, és megmutathatjuk magunkat.
Apa mutogatni fogja magát a szoborparkban.
Gene, te rosszcsont!
Nézzétek Vidám Bobot! Olyan cuki!
Igen, mint egy boldog, szőrös, nyálas kiskutya.
Köszönöm! És kapunk egy trófeát is.
- Trófea is jár? - Igen.
Nem is tudtam, mennyire vágyom egy trófeára,
pedig talán csak erre vágytam.
Egy fura gömb alakú izé.
Fura, de menő.
Apropó fura gömbök,
anya, mi történik a blúzod alatt?
Ez volt az egyetlen tiszta melltartóm,
de belevág a hátamba.
Megértelek, csajszi. Cicik.
- Cicik! - Ámen.
De valahogy kibírom a fogadást.
Elvégre ez a dolgunk nekünk, cicis embereknek, nem?
Remélem, soha nem átkoznak meg velük.
Én is így éreztem, Louise.
De aztán megkaptam őket, és nem is olyan rossz.
Helló! Kér egy burgert? Sviing!
Nem tudom, miért mondtam ezt,
amikor odaadtam.
Viszlát! Érezze jól magát!
Azt hiszem, ideje érdeklődni a karamelláról.
- Egyetértek. - Lássunk karamelóhoz!
Anya, apa, emlékeztek a karamellaboltra,
- ami mellett eljöttünk? - A Karamelákra?
- Igen. - Arra gondoltunk,
- ha ennek vége… - Menjünk el a karamellaboltba? Jó.
Tényleg? Ez könnyű volt.
Több dolgot kéne kérnünk.
Hajpótlást akarunk. Rengeteget. Mindenhol.
Hé, Bob, nézd, ki van itt!
Te jó ég, az ott Vincent?
Talán Ékszertolvaj Vincent?
Mindenki vigyázzon a családi ékszereire!
Csitt! Szia, Vincent!
- Bob, Linda, gyerekek! - Helló!
Láttam, felkerültetek a Legjobb falatok listára. Megérdemlitek.
Tudom. Vagyis, kösz.
Mi szél hozott, Vincent?
Csak befogadom a látványt.
Ihletet keresek az éttermemhez, és sokat eszem.
Leginkább sokat eszem.
- Maga az emberem. - Csak ez a mai programja?
Igen.
Csak kérdem.
Van itt bármi menő dolog, ami valahogy nem lesz itt,
ha vége az egésznek? Kacsint.
Nem tudom, mire gondolsz.
Na meg nincs itt semmi, ami pár rugónál többet érne,
ahogy azt mindenki tudhatja, aki megnézte a honlapot.
Ja, pár rugóért nem éri meg lehajolni.
- Jól vagy? - Igen, csak nyújtózkodom.
Ez egy éttermi nyújtózás. Majd megtanulod.
- Étterem. - Oké.
- Szabad? - Persze.
Hiányzott a húsod, Bob.
Hiányzott a húsod.
Ez kedves, Vincent.
Jól van. Megyek, eszem mindenből.
- Hát persze. - Tényleg azt fogom tenni.
Ha maga mondja.
Nézzétek, ahogy járkál, és mindenféle jópofa kaját eszik.
Biztos jó lehet.
Mi meg dolgozunk, mert gyerekek vagyunk,
és ezt csinálják a gyerekek.
Tudjátok, mit? Menjetek!
Anyátokkal elegek leszünk a standnál.
- Ugye, Lin? - Igen, persze.
Gyakrabban kéne díjakat adnunk neki.
Kitalálhatnánk párat. A világ leghangosabb vizelője?
- Még gondolkozom. - Nem, jó az.
Sütréfamester. Ez egy cukrászda?
Akkor miért van itt olyan kaja, ami nem süti?
Itt minden süti.
Nem annak tűnnek, de azok.
- Az klassz, azt hiszem. - Ha süti íze van.
Valamennyire.
Mintha a cukormáz rágós lenne, és nem lenne olyan finom.
Az a fondant. Olyan, mint az ehető agyag.
Minden agyag ehető agyag, barátom.
Elegem van ebből. Ennyi volt.
Megteszem. Megteszem, Bob!
- Mit? - Leveszem a melltartómat!
- Én… Oké. - Gyerünk, takarj el!
- Várj, hogyan… - Tudom, hogy puccos hely,
és biztosítanom kéne a lányokat, de így nem tudok dolgozni.
És kész is. Sokkal jobb.
Hogy nézek ki? Nyilvánvaló?
Elég vastag az ing. Talán nem lesz baj, ugye?
Gyerünk, Bob, nézd meg a cicimet!
Bob Belcher?
Ez a kontinens legjobb csehója?
Igen, az. A legjobb Cs a K-n. Talán nem kellett volna ezt mondanom.
Sabrina vagyok. Elkísérem a győztesek köréhez fotózni.
Oké. Remek.
- Kövessen! - Megyek.
Csak egy egyszerű séta. Semmi sem leng ide-oda.
- Tessék? - Semmi.
A magazinnak dolgozik? Mivel foglalkozik?
- Margot asszisztense vagyok. - Margot?
Polo! Bocsánat.
Margot Bushmiller. Ő a magazin kiadója.
Sabrina! Megjavítottad a trófeaasztalt? Ingatag.
Megjavítom. Bocs, hogy nem egyenletes a talaj.
- Az én hibám. - Szedd össze magad, Sabrina!
- Igen. Mindegy, tessék. - Hű, király!
Istenem, bocsánat! Nehéz.
Megfoghatom?
Rendben, Lin, csak légy szuper óvatos!
Oké, az leszek.
Biztos sokan elejtik, ahogy mi.
Hát… Nem.
Remekül csinálják.
Minket is elejtettek, mégsem lett bajunk.
- Tinát kivéve. - Mi?
- Oké, jól megfogtuk? - Igen.
- Nézzenek Darrenre!
Hölgyem, felénk fordulna?
Igen.
- Lin, mit csinálsz? - Cicik.
Oké, ez…
Mindegy… Csak csináld!
Jól van, gratulálok, sikerült.
- Ennyi? - Ennyi.
Oké, kösz.
Kérem vissza a trófeát.
Nem tarthatom meg?
A magáé postán érkezik nyolc-tíz hét múlva,
ha kifizette a 200 dolláros gyártási és gravírozási díjat.
Ez mind fent van a honlapon.
Kétszáz dollár, én csak…
Azt hittem, ez egy díj.
Az is. Hihetetlen megtiszteltetés, hogy megkapta ezt a díjat,
de a díjak drágák.
Értem. De én nyertem meg.
Igen, megnyerte a lehetőséget, hogy fizessen érte.
Sabrina, túl sok itt a fű.
Az én hibám. Megyek, Margot.
Úgy tűnik, anya végre levette a pórázt a kutyákról.
Mi? Csitt!
Jól vagy, nagyfiú?
Fizetnünk kéne 200 dollárt a trófeáért.
Tudják, hogy a családunk nehezen fizet dolgokért?
Igen, nekünk nem jön természetesen a pénz.
Nem teszem meg. Nem fizetek a díjért.
Az éttermet is bezártuk mára ezért.
Mi fizetünk az ételért is, amit osztogatunk.
Nem fizetek.
Csak be akarom fejezni a munkát, és hazamenni.
És a kettő között
veszünk karamellát a karamellalesőnknek?
Nem tudom. Meglátjuk.
Úgy érted, hogy: „Naná!”?
Gyerekek, elég a karamellából! Tűnés!
Szeretlek titeket, de hess!
Szegény apa!
Talán segíthetnénk összegyűjteni a pénzt.
Úgyis el akartam adni az élettörténetemet Oprah-nak.
AZ ÖBÖL LEGJOBBJA
- Vagy csak elvesszük a trófeát. - Mi?
- Apa nyerte. Az övé. - De lopni nem szabad.
- Na, kezdi… - És ha elkapnak minket?
Nézzétek, ott van a trófea szabadon,
és itt egy csomó gazdag,
akiknek tuti vannak képességeik.
Mint az önbizalom a semmire.
És a trófea mutatóban van itt.
A magazinosoknak fel fog tűnni, ha nincs kiállítva.
Tina, nem fogunk lebukni,
mert egy profi fog segíteni nekünk.
Kicsoda?
- Vincent? - Mr. Enyves Kéz személyesen.
Főleg, ha megette a kukoricát.
Jesszus, haragszik rá?
Mit ártott neki az a kukorica?
Odamegyünk az ékszertolvajhoz.
- Feltételezett ékszertolvaj. - Megvárjuk, amíg lenyeli a mini quiche-t.
Csak feltételezetten mini.
Azt mondjuk: „Hé, ellopunk valamit. Beszáll?”
Aztán felpattanunk a tolvajbuszra.
Jelezhetek én, amikor leszállunk? Azt szeretem.
És ha elkapnak, és a gazdagok börtönébe kerülünk?
Mondjuk ez egész jól hangzik. De mi van, ha nem az?
Tina, most az igazságról van szó.
Az igazságról, apáról és a karamelláról.
Vagy úgy is mondhatnánk, hogy apa karamellaédes bosszújáról.
Kirázott a hideg. Benne vagyok.
Oké, rendben. Szeretem az igazságot és a karamellát, meg apát is. Menő.
Egy igazi kavarógép.
Aki megkavarhatná a karamellámat.
Vincent! Helló!
Kérem, egyen csak tovább!
- Csak figyeljen! - Oké.
Olyan embert keresünk, aki rendelkezik a maga szakértelmével.
Milyen szakértelemre célzol?
Tudja, miről beszélek.
A különleges készségeiről beszélek.
Készségek? A Catanra célzol?
- Elég jó vagyok a Catanban. - Na jó, senki sem jó a Catanban.
- Csak tudás kell hozzá. - Nem, a kocka dönt.
- Nem, a stratégia. - Nem, lehet stratégiája,
aztán mindig nyolcat dob, meg ilyenek.
Ott a búza, az erőforrások elosztása.
Hitegesse csak magát! Elmondom, mi a szitu.
Étterem-tulajdonosként bizonyára felzaklatja,
ha megtudja, hogy mindenkinek fizetnie kell a trófeájáért.
- Ez felháborító. - Mennyit kérnek?
- Két kilót. - Úgy érti, két kiló aranyat.
Most, hogy mondod,
fizettem a VIP-jegyért is, amiről elhitették velem,
hogy beléphetek vele a borudvarra, és jár mellé egy vicces kitűző.
Vicces kitűző? Folytassa!
De aztán ideértem,
és azt mondták,
fizessek 40 dolcsit a borudvarért.
És elfogytak a vicces kitűzők.
- Undorító. - Hát, ez durva.
Igen, hűha!
Úgy tűnik, benne lenne, a bunkó gourmet-k megállításában.
Elmondom, mi a tervünk. Felszabadítjuk a kiállított trófeát.
Azt ott?
Amit lényegében minden jelenlévő lát?
- Igen. - Bocs, gyerekek.
Még ha tettem is valaha ilyesmit, de nem tettem,
most még inkább nem teszem, mint akkor.
Szóval, azt tanácsolom, ne lopjatok,
csak egyetek, és járjatok suliba!
- És drogozni szabad? - Nem. Sziasztok!
A jó hír az, hogy nem fogunk ellopni semmit,
ami megkönnyebbülés.
Nincs szükségünk Vincentre.
- Lenyúljuk a trófeát nélküle. - Franc!
Nézzétek, hogy cincálja azt a csirkenyársat!
Szerintem megette a nyársat is.
Hihetetlen, hogy idehoztuk ezt a sok cuccot.
Olyan hülye voltam. Utálom ezt.
Utálom ezeket az embereket.
Magát kivéve, uram. Jó étvágyat!
Bobby, ugyan már! Még lehet belőle hasznunk.
Még reklámozhatjuk az éttermet.
Ezt a díjat kéne reklámozni. „Átverés.” „Lehúzás.” „Idióta… fejek.”
Na jó, nem mondom, hogy elijeszted az embereket,
de hirtelen egyre kevesebben jönnek ide,
úgyhogy osztogatunk hambikat.
- Drukkolj! - Osztogattok?
Én és a sportos lányok. Bár most már nem olyan sportosak.
De azért még nem is puhányok. Még nem.
Úgy teszünk, mintha ez a díj fontos lenne.
Ugyan már!
- Tessék? - Mi?
- Hozzám beszél? - A feleségemhez beszéltem,
- de elment. - Oké.
De amúgy igen, elképesztőek ezek az emberek, nem?
Mi itt sütjük a hamburgereket,
aztán… Az mi, szusi?
Igazából süti.
- Az menő, azt hiszem. - Kösz!
Nem tudom, miért sütne ilyesmit,
de mindegy, ez az egész egy nagy baromság.
- Azok hamburgerek? - Igen.
Én olyan ételt készítek, ami az, aminek látszik.
Jól van. Igaz, hogy kint van a szabadban,
de senki sem figyel.
Mint amikor Ken a tereminjén játszik a metrón.
Oké, indulás!
A fenébe! Megoldjuk.
Tina, te és én eltereljük a figyelmét.
Gene, ha az asszisztens elfordul, vedd el a trófeát!
- Miért én vegyem el? - Mert jó figyelemelterelés kell.
Tudok jó figyelemelterelést. Idézek a Különválásból,
de valamit mindig elrontok.
- Őrjítő lesz. - Gene, ne!
Bízd rám és Tinára az elterelést!
- Te vedd el! - Rendben.
Jaj, ne!
Mindenki nézzen erre!
Van a közelben egy rendezvényszervező?
A nővérem allergiás a lágysajtokra!
Ezek a napon szárított paradicsomos brie-puffancsok megölik!
ÉVES SZEMLE
A fenébe ezekkel a lágysajtokkal!
Miért ilyen lágyak?
AZ ÖBÖL LEGJOBB FALATJAI
Mit csinálsz?
Mi folyik itt? Mire készültök?
Azt mondtam, allergiás a lágysajtra?
A lágy tacóra gondoltam. Oké, jól van. Viszlát!
Fuss el! Fuss!
- Figyellek titeket, kis nyomik. - Nem nyomik, cukik vagyunk.
Helló! Megkóstolja Bob hamburgerét?
Istenem! Látják rajtam?
Azok a dinnyék!
Fázol, mi?
Gazpacho! Csak gazpacho.
Az egyik határozottan kisebb, mint a másik.
Gombócok! Csak gombócok!
De az egyik az. Rád gondolok, bal oldali.
Azt hiszem, ma sokat tanultunk.
Magunkról és egymásról.
Rájöttem, hogy allergiás vagyok.
- De túlélő is. - Hogy ment?
- Hát… - Csak udvariasságból kérdem.
Láttam az egészet.
Amúgy mi lett volna a tervetek a trófeával, miután lenyúltátok?
Fogjátok a családot, és leléptek?
Talán. Sikerülhetett volna.
Louise, anya nem tud futni. Vérfürdő lenne belőle.
Nem baj. Megpróbálkozunk mással.
Megváltozott a játék.
A hölgy felfigyelt rátok. Tízszer nehezebb dolgotok lesz.
- Igen. - És ez tízszer érdekesebb.
Ezt úgy érti, hogy beszáll?
Nem, csak azt mondom, hogy ez már egy összetettebb meló,
és magával ragadja a fantáziát.
Akkor biztos sok gondolata és ötlete van,
amit megosztana velünk.
Mi? Nem, egyáltalán nem.
De elmondom, hogy látom.
Nagy a terep, nincs fedezék.
Nincs sok időtök, és megpiszkáltátok a medvét.
Felébredt az anyamedve.
Ismerem ezeket a szavakat.
A szavak lényegtelenek.
- Hála az égnek! - A koncepció a fontos.
- Francba! - Tudjátok, létezik egy módszer,
amiről egy könyvben olvastam,
és ami illik ehhez a helyzethez.
Ahhoz, hogy működjön,
kell egy rozsdás kampó, egy szerelő és egy isteni beavatkozás.
Érdekel titeket, amiről a könyvben olvastam?
El tudja mondani másfélszeres sebességgel?
Gene, csitt! Vincent, halljuk!
Az egész egy nagy lehúzás.
Annyira cinikus az egész.
És a világ már így is elég cinikus, nem?
Igen. Elnézést kérek miatta.
Helló! Kérünk ezekből egy párat.
Mindegyikből. Imádjuk, hogy nem úgy néznek ki, mint a sütik.
- És az ízük sem olyan. - És nem, nem haragszunk érte.
- Oké. - Szia, apa! Még mindig morcos vagy?
Igen. Nagyon.
Hamarosan nem leszel az. Hála nekünk.
Nálam ez általában nem így megy.
Most talán igen.
Úgy tűnik, senki sem veszi észre.
Itt ez a sok pojáca a puccos ételeikkel meg boraikkal,
és fogalmuk sincs, kitől kapták a kóstolóikat.
Egy melltartó nélküli nőtől.
Két vadállat lóg biztonsági öv nélkül
az ételük mellett.
Hamburgert, asszonyom?
Szegény, tudatlan liba! Ez az, Linda!
Ilyen, amikor hatalma van valakinek.
Oké, lehámozzuk ezt a fondant szart,
és szétnyomjuk.
- Nyomjuk össze jól! - Nyomjuk, ahogy bírjuk.
Nyomni kell? Én trancsíroztam. Bocs!
Persze, hogy így működik. Mire számítottam?
Tudja, mi a legrosszabb?
- Mi? - Hogy mennyire szükségem volt erre.
Mi bajom van, hogy ekkora szükségem van erre?
Miért nem elég a kaja?
Miért nem lehetek elég én?
Arrébb akarja vinni a standját?
Mi? Nem, csak hát… Itt süt a nap.
- Mert nem ér ide a nap. - Akkor viszlát!
Azok a gyerekek.
Oké, most jön a szponzorok képe Margot-val,
de vigyázz, az egyik szponzornak elég aszimmetrikus a szemöldöke.
Az egyik kapott minden tápanyagot a méhben.
Hozzuk ki belőle, amit lehet!
Hé! Tedd vissza!
Add ide a trófeát! Megsemmisítelek!
Miért viselkedik ilyen furán?
Te vagy a legrosszabb gyerek
a King's Head Életmódmagazin
Az öböl legjobb falatjai éves szemléjének történetében!
- Szívja vissza! - Nem!
Jó, oké, megértem!
Rossz újságkiadó-asszisztenssel
húztál ujjat, barátocskám.
Kik a szüleid? Várj, fontos emberek a szüleid?
Nem nem fontosak.
- Mi? Kik ők? - Hallott már Weezerről?
- Igen. - Harmadik Augustus Weezer vagyok.
- Sabrina! - Helló, igen?
Itt vagyok a szponzorokkal a szponzorfotó miatt,
és minden remekül halad.
De lenne itt valami.
Hol van a nyamvadt trófea?
Itt van. Megyek!
Veled később számolok, Augustus.
Oké, térjünk vissza erre!
És itt van a trófeánk. Nem tudom, miért tűnt el.
Most nem is foglalkozom vele.
Most a reklámokról van szó,
és hogy milyen fontosak a világnak.
Ez az. Maradjatok csak ott!
Bárcsak megverhetném a gyerekeket!
Mármint, megtehetném.
Oké. Köszönöm mindenkinek!
És külön köszönet a pénzükért. Sabrina!
Ne!
Istenem, bárcsak kirúghatnálak!
De a lányom vagy.
Úgy tűnik, a trófea beleesett a tengerbe.
Igen. Micsoda szörnyű baleset!
Büszkék lehettek magatokra,
de azt rejtsétek el, amíg le nem léptek!
- Hogyne. - Remek rozsdás horog voltál.
El kellett játszanod, hogy béna tolvaj vagy, és sikerült.
Ha kell valaki, aki „béna”, Gene az embere.
Okos húzás volt elhitetni a nővel, hogy rajtakapott minket,
miközben felkészültünk a tényleges akcióra.
Igen. Szép munka, szerelő. Jól beálltál a helyedre.
Köszönöm. Kicsi vagyok.
Aztán ott volt a szuper menő lány, aki a nővére fülével
elhitette, hogy a szobor mögött állunk,
- pedig nem is. - Az remekül bevált.
Az én munkámat hogy hívják a menő tolvajnyelven?
- A kalapmester? - A kalapmester?
- Igen, a kalapok mestere? - Klassz.
A sütiből készített hamis trófea is
- egész jó volt. - Kapóra jött.
Már szeretem a fondantot.
És az isteni beavatkozás tényleg egy Isten beavatkozása volt,
mert ki kellett cserélnem a trófeákat,
és kellőképp meg kellett ráznom az asztalt.
De jó, persze, mindenki segített.
Jesszus, micsoda lopás volt!
Mindegy, mind büszkék lehetünk magunkra.
Főleg a pasas, aki az asszisztens elé lépett
pont a megfelelő időben, hogy lelassítsa.
Ki volt az az alak?
Ja, igen, én voltam.
És most azt hiszik, hogy a trófea
egy ingatag asztal miatt veszett oda,
nem pedig három fura gyerek
- és egy fess úriember miatt. - Köszönöm!
Ha most megbocsátotok, egész nap ettem,
és hétféle különböző hasmenésem van.
Micsoda vagány fickó!
Kösz, hogy vehettünk karamellát annak ellenére, hogy a magazinosok
jól átvertek ma téged, apa.
- Szívesen. - Jobban vagy, Tigris?
Igen, jól vagyok.
Nincs szükségem egy hülye trófeára.
Nem kell egy darab fém, hogy megmondja, miben vagyok jó.
Akkor erre nem lesz szükséged.
Istenem! Add ide!
Gyerekek, azt hol szereztétek?
Kihalásztátok az óceánból?
- Igen. - Fogjuk rá.
Valószínűleg vissza kéne adnunk.
Miután betettük a pult mögé egy kis időre.
- Mondjuk a halálomig? - Élvezd ki, apa! Kiérdemelted.
- Igen, most az egyszer! - Gyerekek, köszönöm!
Bár amit tettetek, hogy megszerezzétek,
valószínűleg nem volt biztonságos, sem legális.
- Mint a legkedvesebb gesztusok. - Nem tudom, hogy ez igaz-e.
Megvan.
Jó erősen fogom tartani.
Tudod, mit, anya? Igazad van.
Ez az izé tényleg a hátadba vág.
Legyetek szabadok, kis Belcherek!
Igen!
- Az arcom. - Bocsi!
A feliratot fordította: Imri László