Ditt BEGRAVELSESbyrå og krematorium
FEM STAFFELIDELER STAFFELIREPARASJON
ÅPNING
GJENÅPNING
SEKT PISTOLS
GJEN-GJENÅPNING
GJEN-GJEN-GJENÅPNING
GJEN-GJEN-GJEN-GJENÅPNING
Skal til Kingheads Island fordi vi vant en tøff pris
Hei.
Skal til Kingheads Island fordi vi vant en tøff pris
Det stemmer.
Vi skal dit de rike henger
Får se om de er bedre enn oss
Og det kan de godt være Men vi vant likevel en pris
Ja.
Dere er morsomme på ferger.
Folk elsker denne energien,
selv om de unngår øyekontakt.
-Og den ene fyren rister på hodet. Hei. -Jeg kan fortsatt ikke tro det.
Kingheads Lifestyles Magazine kaller oss "Beste sjappe på fastlandet."
-Er ikke "sjappe" en dårlig ting? -Jo, men de mener det kjærlig.
Som om jeg sier: "Pappa, dine store stinkende sjappe, jeg er glad i deg!"
På en måte. Det er ganske prestisjefylt,
og det er flott eksponering for restauranten.
Men pappa, Sa ikke du at prisene var teite?
Når sa jeg det?
Disse prisene er teite.
Hvem dømmer dette?
Høyesterett innen mat? Teit!
Disse teite tingene handler om hvem du kjenner.
Ja, og du er en kul rebell uten venner.
Nettopp, Gene.
Det er rart, jeg føler ikke de tingene i det hele tatt, nå som vi vant.
Og det betyr at vi får dra på denne vinnermottakelsen
på et stilig skulpturhage-arrangement,
og vi får servere minihamburgere og få enda mer eksponering.
Pappa blir eksponert i hele skulpturhagen.
Gene, din rakker.
Se på Jolly Bob. Han er så søt.
Ja, som en glad, lodden, siklete valp.
Takk. Og vi skal få et trofé.
-Er det et trofé også? -Jepp.
Jeg visste ikke hvor mye jeg trengte et trofé,
men kanskje det er alt jeg har ønsket meg.
Det er en slags rar kule.
Rar, men kul.
Apropos rare kuler.
Mamma, hva skjer under skjorta di der?
Bh-en. Det var den eneste rene jeg hadde,
og den graver seg inn i ryggen.
Vært der. Pupper, hva?
-Pupper! -Amen.
Jeg skal holde ut til mottakelsen.
Det er det vi gjør, hva? Oss puppefolk.
Måtte jeg aldri bli forbannet med de tingene.
Det følte jeg òg, Louise.
Men så fikk jeg dem, og det er ikke så ille.
Hei, vil du ha en minihamburger?
Vet ikke hvorfor jeg sa "schwing"
da jeg ga deg den.
Ha det gøy der ute.
Det er nok lurt å spørre om karamellen nå.
-Enig. -La oss gjøre dette.
Mor, far, husker dere karamellbutikken
-vi passerte på vei hit? -"Fortell karamellen"?
-Ja. -Vi tenkte at
-etter at dette er over, kan vi… -Dra i karamellbutikken? Ok.
Å? Det var enkelt.
Ja. Vi bør be om flere ting.
Vi vil ha løshår. Mange av dem. Overalt.
Hei, Bob, se hvem det er.
Herregud, er det Vincent?
Kanskje-juveltyv Vincent?
Alle sammen, beskytt familiejuvelene deres.
Hysj, barn. Hei, Vincent.
-Bob, Linda, barn. -Hei.
Jeg så at dere kom på Best Bites-listen i år. Velfortjent.
Jeg vet det. Takk, mener jeg.
Så hva bringer deg hit, Vincent?
Jeg suger det til meg.
Ser etter inspirasjon til restauranten min, og spiser mye.
Spiser stort sett mye.
-Det er gutten sin. -Er det alt som står på agendaen i dag?
Ja.
Jeg bare sier det.
Kule ting her som ikke lenger er her
når dette er over? Blunk, blunk.
Jeg vet ikke hva du mener.
Og det er ingenting her som er verdt mer enn noen tusen dollar,
som alle som har sett på bildene på nettsiden ville visst.
Ja, et par tusen er ikke verdt det.
-Går det bra? -Ja, jeg strekker meg.
Dette er en restaurant-strekk. Du vil lære det.
-Restaurant. -Ok.
-Får jeg? -Selvsagt.
Jeg har savnet kjøttet ditt, Bob.
Jeg har savnet kjøttet ditt.
Så fint, Vincent.
Greit. Jeg skal spise meg rundt plenen.
-Det skal du vel. -Jeg skal det.
Hva enn du sier.
Se på den fyren som går rundt og spiser morsomme ting.
Det må være fint.
Men vi må jobbe fordi vi er barn,
og det er det barn gjør.
Kom igjen, barn.
Moren deres og jeg kan dekke bordet.
-Ikke sant, Lin? -Ja.
Jøss, vi må gi ham priser oftere.
Vi kan idémyldre noen. Verdens mest høylytte tisser?
-Skal tenke mer. -Nei, det funker.
MisCaken Identity. Er dette en kakebutikk?
Så hva er greia med maten som ikke er kake?
Det er bare kake.
Ser ikke ut som kake, men det er kake.
-Det er gøy, tror jeg. -Så lenge det smaker kake.
Det gjør på en måte det.
Det er som om glasur var seigt og ikke like bra som glasur.
Det er fondanten. Som en leire du kan spise.
All leire er leire du kan spise, kompis.
Jeg har fått nok av dette. Det holder.
Jeg gjør det, Bob!
-Gjør hva? -Jeg tar av meg bh-en!
-Jeg… Greit. -Kom igjen, dekk meg!
-Vent, hvordan skal jeg… -Jeg vet at dette er et fint sted,
og jeg burde sikre jentene, men jeg kan ikke jobbe slik.
Og det er gjort. Mye bedre.
Hvordan ser det ut? Åpenbart?
Skjorten er ganske tykk. Kanskje det går bra?
Kom igjen, Bob, se på puppene mine.
Bob Belcher?
Den beste sjappa på fastlandet?
Ja. Beste S på F. Burde nok ikke ha sagt det.
Jeg er Sabrina. Jeg skal følge deg til vinnersirkelen for et bilde.
Ok. Flott.
-Følg meg, er du snill. -Jeg kommer. Kommer.
Gå rolig. Ingenting dingler.
-Hva sa du? -Ingenting.
Jobber du for magasinet? Hva gjør du?
-Jeg er Margots assistent. -Margot?
Polo! Beklager.
Margot Bushmiller. Hun er magasinets forlegger.
Sabrina, fikset du trofébordet? Det er ustøtt.
Jeg fikser det. Beklager at bakken ute ikke er flat.
-Det er min feil. -Ta deg sammen, Sabrina!
-Jepp. Uansett, vær så god. -Jøss, kult.
Herregud, beklager. Det er tungt.
Kan jeg holde det?
Ok, Lin, bare vær veldig forsiktig.
Ok, det skal jeg.
Jeg er sikker på at mange mister det som vi nettopp gjorde.
Ikke… nei.
De er flinke.
De mistet oss, og det gikk bra med oss.
-Bortsett fra Tina. -Hva?
-Har vi et fast grep på den? -Ja.
-Og se på Darren.
Ma'am. Kan du snu deg mot oss?
Ja.
-Lin, hva gjør du? -Pupper.
Ok, jeg…
Bare gjør det.
Gratulerer, du klarte det.
-Er det alt? -Det er alt.
Ok, takk.
Jeg må få tilbake trofeet.
Får jeg ikke beholde det?
Din kommer med posten om åtte til ti uker
når du har betalt 200 dollar for produksjon og gravering.
All info står på nettsiden.
De 200 dollarene…
Jeg trodde det var en pris.
Det er det. Det er en utrolig ære for deg å få denne prisen,
men priser er dyre.
Greit. Men jeg vant den?
Ja, du vant muligheten til å betale for den.
Sabrina, det er for mye gress her borte.
Min feil. Jeg kommer, Margot.
Ser ut som mamma endelig slapp løs hundene.
Hva? Hysj.
Går det bra, store gutt?
Vi må betale 200 dollar for trofeet.
Vet de at familien vår ikke er flink til å betale for ting?
Ja, penger kommer ikke naturlig for oss.
Jeg gjør det ikke. Jeg betaler ikke.
Vi stengte restauranten for dette.
Vi må betale for all maten vi gir bort.
Jeg gjør det ikke.
Jeg vil bare fullføre jobben og dra hjem.
Og mellom de to tingene,
får vi litt karamell i karamellhullene?
Jeg vet ikke. Vi får se.
Vi får se, som i: "Visst pokker"?
Nok om karamellen nå. Gå!
Glad i dere, men stikk.
Stakkars pappa.
Kanskje vi kan hjelpe med å samle inn penger?
Jeg har villet selge rettighetene mine til Oprah.
BEST I BUKTA
-Eller så tar vi bare trofeet. -Hva?
-Pappa vant det. -Men å stjele er galt.
-Da setter vi i gang. -Og hva om vi blir tatt?
Trofeet står der helt åpent,
det er rikinger overalt,
og de har nok spesielle krefter.
Som ufortjent selvtillit.
Trofeet er utstillingstrofeet deres.
Folk i magasinet vil merke det hvis det ikke er der.
Tina, vi blir ikke tatt,
for vi får hjelp fra en profesjonell.
Hvem?
-Vincent? -Mr. Klissete fingre.
Spesielt etter den maisen.
Jøss, er han sint på den?
Hva gjorde den maisen mot ham?
Vi går bort til juveltyven.
-Påstått juveltyv. -Vent til han svelger mini-quichen sin.
Påstått mini-quiche.
Si: "Hei, vi stjeler noe. Vil du være med?"
Så hopper vi alle på bussen til Ransvik.
Kan jeg dra i snoren når vi skal av? Jeg liker det.
Hva om vi blir tatt og havner i fengsel for rike folk?
Det høres ganske greit ut. Men hva om det ikke er det?
Tina, dette handler om rettferdighet.
Rettferdighet, pappa og karamell.
Setter du alt sammen, får du Pappa Karamellighet.
Jeg fikk frysninger. Jeg er med.
Greit. Jeg liker rettferdighet og karamell, og pappa. Han er kul.
Han er en DILF.
"A Dad I'd Like to buy me Fudge."
Vincent! Hallo!
Ikke slutt å spise.
-Bare hør etter. -Ok.
Vi leter etter noen med din ekspertise.
Hvilken ekspertise?
Du vet hva jeg snakker om.
Jeg snakker om dine spesielle ferdigheter.
Ferdigheter? Snakker du om Catan?
-Jeg er ganske god i Catan. -Ingen er god i Catan.
-Man må ha ferdigheter. -Man kaster terning.
-Nei, det er strategi. -Du kan legge en,
og så lander terningene på åtte hele tiden eller noe.
Avgrensning av hvete, ressurser.
Hva enn du vil si til deg selv. Her er greia,
som restauranteier blir du nok ganske forstyrret
av å høre at de tvinger alle til å betale for trofeene sine.
-Dette er svindel. -Hva fakturerer de?
-To hundringser. -Hun mener to Hondaer.
Nå som du nevner det,
betalte jeg for VIP-billetten, som jeg trodde inkluderte tilgang
til vinterrassen og en morsom nål.
Morsom nål? Fortsett.
Men så kommer jeg hit,
og de sier at jeg må betale
førti dollar ekstra for tilgang til vinterrassen.
Og de har ikke flere morsomme nåler.
-Kvalmt. -Det er kaldt.
Ja, jøss.
Høres ut som du er med på å ta disse uhøflige matfolkene.
Her er vår tanke. Vi frigjør det utstillingstrofeet.
Det der?
Det som er synlig for alle på festen?
-Ja. -Beklager, unger.
Selv om jeg gjorde noe sånt, noe jeg ikke gjorde,
gjør jeg det ikke nå noe mer enn jeg ikke gjorde da.
Så mitt råd er å ikke stjele,
bare spise maten og bli på skolen.
-Kan vi ta dop? -Niks. Ha det.
Den gode nyheten er at vi ikke skal stjele noe,
så det er en lettelse.
Vet dere hva? Vi trenger ikke Vincent.
-Vi kan stjele trofeet selv. -Pokker.
Se på ham rive i stykker kyllingsatayen.
Jeg tror han spiste pinnen.
Kan ikke tro at vi tok med alt dette her.
Så teit. Jeg hater dette.
Jeg hater alle folkene.
Bortsett fra deg, sir. Kos deg.
Bobby, kom igjen. Dette kan fortsatt være bra for oss.
Vi kan fortsatt spre gode ord om restauranten.
Her er noen ord: "Svindel". "Ran", "duste… hoder."
Jeg sier ikke at ansiktet ditt skremmer alle,
men plutselig kommer det færre folk hit,
så jeg deler ut minihamburgere.
-Ønsk oss lykke til. -Oss?
Jeg og mine spretne damer. Vel, nå henger de litt mer.
Men ikke så veldig. Ikke ennå.
Alle later som at denne prisen er så viktig.
Gi deg.
-Hva er det? -Hva?
-Snakker du til meg? -Jeg snakket med kona mi,
-men hun dro visst. -Ok.
Men disse menneskene her er utrolige, ikke sant?
Vi lager burgere,
og hva er det? Sushi?
Det er faktisk kake.
-Det er kult, antar jeg. -Takk.
Jeg vet ikke hvorfor du gjorde det,
men dette er bare tull.
-Er det burgere? -Ja.
Jeg lager mat som ser ut som den maten det er.
Greit, det er utendørs,
men ingen følger med.
Som når Ken spiller theremin på t-banen.
La oss sette i gang.
Pokker. Dette greier vi.
Tina, du og jeg avleder.
Gene, når assistenten snur seg for å se, tar du trofeet.
-Hvorfor må jeg være tyven? -Fordi avledningen må være god.
Jeg kan avlede. Jeg siterer setninger fra Severance,
men jeg tar feil av dem.
-Det blir irriterende. -Gene, nei.
La meg og Tina ta avledningen.
-Du tar det. -Greit.
Å nei!
Se hit, alle sammen!
Noen arrangementarrangører her?
Søsteren min er allergisk mot kremost!
Disse stengene med soltørkede tomater og brie vil drepe henne!
Årets Smaksfest Best i Bukta
Pokker ta disse kremostene!
Hvorfor må de være så kremete?
Hva er det du gjør?
Hva skjer? Hva driver dere med?
Sa jeg allergisk mot kremost?
Jeg mente myk taco. Hun har det bra. Ha det.
Løp vekk! Løp!
-Jeg holder øye med dere, pøbler. -Vi er ikke pøbler, vi er søte.
Hei, vil du ha en Bob's Burger-miniburger?
Herregud. Kan alle se det?
De melonene.
Det er visst kaldt, hva?
Gazpacho! Det er bare gazpacho.
Den ene er definitivt mindre enn den andre.
Dumplings! Det er bare dumplings!
Men én er det. Jeg ser på deg, Venstre.
Jeg tror vi lærte mye i dag.
Om oss selv, om hverandre.
Lærte at jeg er allergisk mot myk taco.
-Men jeg er en overlever. -Hvordan gikk det?
-Vel… -Jeg ville bare være høflig.
Jeg så hele greia.
Bare av nysgjerrighet. Hva var planen når dere tok trofeet?
Å ta med hele familien og løpe?
Kanskje. Kunne ha fungert.
Louise, mamma kan ikke løpe. Det ville blitt et blodbad.
Det er greit. Vi prøver en annen plan.
Spillet har endret seg.
Dere er på damens radar nå. Det er ti ganger vanskeligere.
-Ja. -Og ti ganger mer interessant.
Interessant, så du er med?
Nei, jeg sier bare at det er en mer kompleks jobb nå,
og det engasjerer fantasien.
Så det får deg sikkert til å ha mange tanker
og ideer du vil dele?
Hva? Nei, slett ikke.
Men dette tenker jeg.
Stor slette, nesten uten dekning.
Dere har vekket bjørnen, og nå slår hjertet hardt.
Den mammabjørnen er våken.
Jeg kan alle de ordene.
Ikke tenk på ordene.
-Gudskjelov. -Konseptene er viktige.
-Pokker. -Det er en type jobb
jeg leste om i en bok
som passer til situasjonen.
For å få det til,
trenger dere en rusten krok, en mekaniker og en Guds handling.
Vil dere høre om dette jeg leste om en gang i en bok?
Kan vi høre med raskere hastighet?
Hysj, Gene. Vincent, si det.
Det handler bare om penger.
Det er bare så kynisk.
Og er ikke verden kynisk nok allerede?
Ja. Beklager det med ham.
Hei. Vi trenger noen av disse.
Hver. Vi bare elsker hvor mye de ikke ser ut som kake.
-Eller smaker kake. -Nei, vi er ikke sinte på deg.
-Ok. -Hei, pappa. Fortsatt gretten?
Han er det. Veldig.
Det blir du ikke snart, på grunn av oss.
Det er vanligvis ikke sånn det fungerer for meg.
Denne gangen, kanskje.
Ingen ser ut til å legge merke til det.
Alle disse snobbene med fancy mat og vin,
og ingen av dem aner hvor prøvene kom fra.
En kvinne uten BH.
Noen ville greier som kjører uten setebelte,
rett ved siden av maten deres.
Minihamburger, ma'am?
Den stakkars, uvitende fjotten. Sånn er det, Linda.
Det er sånn makt føles.
Vi skal skrelle av fondant-dritten
og mose den.
-Mos den skikkelig bra. -Jo mykere, jo bedre.
Skal vi liksom mose? Jeg klemte. Beklager.
Selvsagt er det sånn. Hva forventet jeg?
Vet du hva det verste er?
-Hva? -Hvor mye jeg trengte dette.
Hva er galt med meg som får meg til å trenge dette så mye?
Hvorfor kan ikke maten være nok?
Hvorfor kan ikke jeg være nok?
Prøver du å flytte båsen?
Nei, vi bare… Vi får litt sol her borte.
-For det er ingen sol. -Vi ses senere.
De barna.
Ok, neste er reklamebildet med Margot.
Se opp, en av annonsørene har en ganske asymmetrisk øyenbrynssituasjon.
Som om det ene tok all næringen i livmoren.
Vi får bare gjøre vårt beste.
Hei! Sett det tilbake!
Gi meg trofeet. Jeg kverker deg!
Hvorfor oppfører du deg så rart?
Du er det verste barnet i historien
til Kingshead Lifestyles
Best bites of the Bay sin årlige Bayside smaksfest!
-Ta det tilbake! -Nei!
Greit, jeg skjønner!
Du køddet med feil
magasinforlags-juniorassistent, din tulling.
Hvem er foreldrene dine? Vent, er foreldrene dine viktige?
De er ikke viktige.
-Hvem er de? -Har du hørt om Weezer?
-Ja. -Jeg er Augustus Weezer, den tredje!
-Sabrina! -Hei, ja?
Jeg er her med annonsørene for reklamebildet,
så det går kjempebra.
Men det er bare én ting.
Hvor er det pokkers trofeet?
Jeg har det. Jeg kommer!
Jeg tar meg av deg senere, Augustus.
La oss trekke oss tilbake.
Og der er trofeet vårt. Vet ikke hvorfor det var borte.
Jeg tar ikke det nå.
Akkurat nå handler det om reklamer
og hvor viktige de er for verden.
Det stemmer. Bli der borte.
Jeg skulle ønske jeg kunne banke opp barn.
Jeg kan jo det.
Greit. Takk, folkens.
Og en spesiell takk til pengene deres. Sabrina.
Nei!
Jeg skulle ønske jeg kunne sparke deg.
Men du er datteren min.
Ser ut som trofeet falt i havet.
Ja. For en forferdelig ulykke.
Dere burde være stolte av dere selv,
men kanskje dere bør holde det skjult enn så lenge?
-Greit. -Du var en god rusten krok.
Du måtte se ut som en tyv som er dårlig i jobben, og det gjorde du.
Trenger du "dårlig i jobben", kommer du til Gene.
Lurt å få assistentdama til å tro at hun tok oss i akten
mens vi bare gjorde oss klare til akten.
Ja. Bra, mekaniker. Brikkene faller på plass nå.
Takk. Jeg er liten.
Så var det den superkule jenta som brukte søsterens ører
så det så ut som alle sto bak skulpturen
-når vi ikke gjorde det. -Det funket bra.
Hva heter jobben min i kul tyvsnakk?
-Hattemesteren? -Hattemesteren?
-Ja, hattemester? -Nydelig.
Liksomtrofeet laget av kakegreier,
-det var bra. -Det var praktisk.
Jeg liker fondant nå.
Og Guds handling var egentlig en handling av denne Gud,
for jeg måtte gjøre byttet
og vingle med bordet.
Men ja, alle hjalp til.
Jøss, for en Rantzilla.
Uansett, vi burde alle være stolte av oss selv.
Spesielt fyren som gikk foran assistentdamen
på det perfekte tidspunktet for å forsinke henne.
Hvem var den fyren?
Akkurat, det var meg.
Og nå tror alle at trofeet er borte
på grunn av et rart og ustøtt bord
og ikke på grunn av tre rare barn
-og én stilig herre. -Takk.
Unnskyld meg, jeg har spist hele dagen,
og jeg har sju forskjellige typer diaré.
Der forsvant overklassen.
Takk for at vi fikk karamell, selv om de magasinfolkene
gav deg noen karameller i dag, pappa.
-Ingen årsak. -Går det bedre der, Tiger?
Ja, det går bra.
Jeg trenger ikke et teit trofé.
Jeg trenger ikke litt metall for å vise mine styrker.
Da trenger du ikke dette.
Herregud.
Unger, hvor fikk dere det fra?
Stupte dere i havet?
-Ja. -På en måte.
Vi bør nok gi det tilbake.
Etter at vi har hatt det bak disken en stund.
-Kanskje bare til jeg dør? -Nyt det, pappa. Du har fortjent det.
-Ja, for én gangs skyld! -Barn, takk.
Selv om det dere gjorde for å få dette,
ikke var trygt eller lovlig.
-Alle de fineste gestene er det. -Jeg vet nå ikke.
Jeg har det.
Jeg holder det godt nå.
Vet du hva, mamma? Du har rett.
Denne greia graver seg inn i ryggen.
Vær fri, små Belchers.
Ja!
-Ansiktet mitt. -Beklager.
Oversatt av: Christine Elstad