E CASA TA FUNERARĂ & CREMATORIU
POZIȚIA FETALĂ PODIATRU PEDIATRU
MAREA DESCHIDERE
MAREA REDESCHIDERE
ȘOBOLĂNOȘI FĂRĂ GLORIE
MAREA RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-REDESCHIDERE
MAREA RE-RE-RE-REDESCHIDERE
Am plecat să dăm concert la azilul de bătrâni Elegant Doily.
Da, trupa noastră are un concert. Da, e la azil.
Și da, înseamnă că am dat lovitura, iubire!
Ce tare!
Încă vă numiți Picoloul și Obraznicele?
Nu, Băiatul boa și maeștrii zdrobitori.
Cântăm la zdrobitor.
Alea sunt zdrobitoarele mele… Nu contează.
Da, bunica lui Zeke împlinește 85 de ani
și sper că mulțimea asta e prietenoasă,
pentru că Maeștrilor zdrobitori le place agitația!
Doamne, cum ne mișcăm!
- Bine, plecăm. Pa! - Pa!
- Pa, distracție! - Vă iubesc, pa!
Aduceți-mi zdrobitoarele înapoi!
Cred o să le aruncăm în mulțime ca pe bețele de tobă.
Deci, nu!
Acest ritm nu e înțelepciune convențională
E regatul ritmului
E venitul suplimentar
Din haosul ăsta, facem drumul spre libertate
Kazoo solo! Instrumentul preferat al bunicii lui Zeke!
Intră, Zeke!
Elegant Doily, vreau să te aud țipând!
Te iubesc atât de mult, bunico!
Maeștrii zdrobitori!
Prieteni, cred că am făcut istorie muzicală azi.
Le-au căzut șosetele de compresie.
Da, doar câțiva au dormit în timpul concertului.
Hei, nepotul lui Bessie!
Bună, omule, persoano!
Sunt Rusty. Ție și prietenilor tăi v-ar plăcea să faceți 100 de parai?
Răspunsul e da. Indiferent ce veți spune acum.
Ne-ar plăcea să facem 100 de dolari, domn abia cunoscut.
Nu știu ce să zic.
- Mă bag. - Și eu.
Haideți! Să mergem în camera mea!
Și ăsta e un lucru perfect normal.
Deci o să mergem toți… Bine.
Ce-i ăla?
E un premiu vechi de la Debarcaderul Minune.
Când toată lumea ura copiii?
Da, nu era un premiu popular.
L-am numit „Cool-ala”.
Pentru că încearcă să fie cool.
Și e un koala.
Miroase a viermi.
Uitați cum stă treaba. Vreau să-l luați
pe „Cook-ala” și să-l ascundeți.
Unde, în coșul de gunoi?
Gunoiul pare locul potrivit.
Ai auzit de Carniapolis?
Carniapolis?
Unde locuiau angajații Debarcaderului Minune.
Cum și vrăjitoarele sunt din Wichita.
Sigur, vreau să ascundeți asta acolo.
Vrei s-o ascundem în Carniapolis?
- Alias „Downtown Stabby”. - De ce?
Am locuit în Carniapolis.
Datorită taxelor mici pe proprietate?
Nu, pentru că am fost lucrat în parc.
Cu mult timp în urmă,
eu și alți câțiva angajați
îl ascundeam unul de altul.
Ca un mic duel al farselor.
Ce lucru adorabil! Doamne!
Da. Dar apoi mi-am primit banii pentru înțelegere
că mi-a căzut montagnes russes-ul în cap.
M-a lovit într-o zonă mai moale,
dar m-am mutat de acolo
și am pierdut legătura cu cei din Carniapolis.
Și apoi, acum câteva zile, curățam niște vechituri
și l-am găsit pe micuțul ăsta înghesuit în umidificatorul meu.
A stat ascuns acolo zece ani.
Asta explică mirosul.
Asta m-a pus pe gânduri. Ar fi mișto să pornim iar
vechiul duel al farselor.
Așa că vreau să ascundeți asta în rulota lui Sonny,
în dulapul din bucătărie.
S-a făcut! Ce jegos e!
Vrei să intrăm într-o rulotă de angajat al bâlciului?
Sună ilegal și înspăimântător,
dar se pare că nu deranjează pe nimeni.
Deci e în regulă.
De unde știm care e rulota lui Sonny?
E cu roșu, alb și galben și e lângă grădina de țigări.
Poți cultiva țigări?
E doar o scrumieră mare.
Oricum, vreau dovezi fotografice că ați făcut treaba.
Altfel, nu luați mălaiul.
Bine. Am putea folosi telefonul meu să filmăm.
Doamne! Uitați-vă la J-Ju cum securizează mijloacele de producție!
- Vino încoace! - Zeke! Sfârcul meu!
Aveți grijă să nu vă vadă.
Pentru că o să ne omoare?
- Da. - Serios?
Glumesc. Pentru că va compromite duelul farselor.
Nu cred că veți păți nimic.
- Bine. - Super, te iubesc. Pa!
Mersi, Linda! Mereu știi când să-mi reumpli cana.
Poate te dă de gol sorbitul
și faptul că spui: „Gata!”
Nu mă mai spiona, Mort!
Trebuie să mă ușurez. Bine, Bob?
De ce mă întrebi pe mine?
Nu știu, n-aș vrea să te întrebi unde am fost.
- Să te îngrijorezi. - N-aș face asta.
Bună, luați loc oriunde!
Iată o poveste scurtă despre mâncarea pe care o servim.
Glumesc, e un meniu.
Teddy, ce vrei să…
E terapeuta mea, dr. Marjorie.
E dr. Marjorie?
Spuneți „margarină”?
- Liniște, Mort! - De ce te ascunzi de ea, Teddy?
Nu trebuie să interacționezi în afara cabinetului.
E vorba despre limite.
O dată era la farmacie,
și acum merg la una la 32 km
și e în regulă, chiar dacă au o problemă
cu asigurarea mea și se parchează greu.
Deci o să te ascunzi acolo până pleacă?
Nu, mă târăsc până la bucătărie și apoi ies pe ușa din spate.
Doamne!
Pare destul de gol.
Poate sunt la Debarcader
sau au activități extracurriculare.
Sau sunt la Macy's. Mereu au oferte.
Uite grădina de țigări!
Sigur e rulota lui Sonny.
Ce drăguț e piticul de grădină care-i veghează recolta!
Bine, Zeke și Jimmy Jr., stați de pază!
Ne anunțați dacă vine cineva.
Un sunet avertizare.
Jimmy Jr. imită perfect pescărușul.
Eu imit acceptabil gaița.
Nu e chiar acceptabil, Zeke.
O să facem ca pescărușul și…
mai exersez gaița în timpul liber. Fir-ar!
Jimmy Jr., dă-ne telefonul!
Codul este 99-99.
Adică Luftbaloons, dublu Luftbaloons.
Bine, fraților, să mergem!
Bună ziua, Biblii de vânzare!
Luați-le cât sunt fierbinți!
- Cred că nu e nimeni acasă. - Sau poate că e,
dar nu mai are nevoie de Biblii, pentru că are deja.
Avem doar o cale de a afla.
Și sper că ușa nu e încu…
E o comunitate caldă, de încredere.
Bine, Tina, dă-i drumul!
Ascunde Cool-ala, o să filmez.
Ușa asta se tot deschide.
Sigur e aceeași firmă care face fermoarul de la pantalonii tatei.
Gata!
- Pescărușul! - Rahat! Dați-i drumul!
Nu cred că roata Ferris e numită după Ferris Bueller.
Repede, sub remorcă!
…zi liberă și s-a dus și a…
Ce căutați aici? Erați de pază!
Au venit din spate.
Da, suntem de pază.
Nu ne uităm peste tot.
Să fiu al naibii, băieți!
Uite ce mi-a căzut din dulap!
L-a găsit destul de repede.
Eu am zis că nu e bun dulapul.
Credeam că ai claustrofobie.
E în regulă. E un duel al farselor.
Vor fi încântați.
Rusty, arată-te!
Ticălos nenorocit, bun de nimic!
Sunt atât de nervos!
Îmi vine să înjunghii ceva!
De ce nu par mai încântați?
Doamne, o să fim înjunghiați cu toții!
O să fie un adevărat spectacol.
Rusty, arată-te, ca să te rănesc cu violență!
Am atâtea trăiri
și nu știu ce să fac cu ele!
E bine că-ți exprimi sentimentele, Sonny.
- Mulțumesc. - Văzând chestia aia,
știind că el a ascuns-o aici,
îmi vine să smulg inima din ceva!
Din orice!
Doamne!
Dacă ne-am furișa pe lângă colecția asta de sticle de bere?
Gene, nu!
Hei!
E cineva dedesubt?
- Nu, continuați. - Oameni micuți!
Stați, nu aici e biblioteca.
Acum vom sta de vorbă.
Suntem prieteni cu un compatriot de-ai voștri, Mickey.
E aici? Mickey?
- Nu. - Face chestia cu „a fi în închisoare”,
pe care o face uneori.
- Rahat! - Fir-ar!
Lucrați pentru Rusty?
Ce sunteți, micuții lui Oompa Loompa?
- Sunt flatat. - Abia îl cunoaștem, bine?
Am făcut-o pentru că ne-a plătit.
Și l-am lăsat să ne plătească pentru că ne place să primim bani.
De ce ești atât de supărat pe el?
Ca să știi, am fost prieteni.
Cei mai buni prieteni.
Ne spunem Carn Dogs.
Pentru că mâncam hotdogii rămași
după ce se închidea parcul.
- Nu e trist. - Ne-am făcut și maiouri cu Carn Dog.
Tocmai am înțeles, carn.
Deci, da. Apoi am început să ascundem koala.
Dar apoi Rusty a primit banii de înțelegere și s-a schimbat.
Dintr-odată, zice: „Vreau să mănânc hotdogi proaspeți.”
„Vreau să folosesc săpun.”
„Am un umidificator acum.”
Ticălosul ăla!
Apoi s-a mutat într-un apartament elegant
și are o cameră mică doar pentru haine.
Cred că se numește „sifonier”.
Dar șmecheria e că acum zece ani,
am avut un atac de cord și golanul ăla nu m-a vizitat niciodată la spital.
Nici măcar nu mi-a trimis un balon strălucitor sau o felicitare muzicală.
Evident suntem de partea greșită a baricadei.
Mulțumim că ați lămurit situația.
Și acum o să vă lăsăm să vă bucurați de restul zilei.
Îmi vine o idee.
- Hotdogi? - Nu, mai târziu.
Copii, o să faceți ceva pentru noi.
Ce face acum?
Tocmai și-a luat mâncarea. De ce nu pleci?
Ăsta era planul, mai știi?
Știu, dar apoi am fost curios ce voia să comande.
- Ce face? - Nu știu, Teddy. Probabil că o mănâncă…
Ce se întâmplă?
Desface tot hamburgerul
și îl pune în mod ciudat pe farfurie.
- Ce? - Acum își bagă furculița în chiftea
- …și o ridică. - Ca pe o acadea?
Întoarce furculița și mănâncă pe margini.
Ce… Terapeuta mea mănâncă fix ca un copil.
Ca un copil mic și ciudat.
Ce dracului?
Să ne întoarcem la azil și să-l ascundem pe Cool-ala în camera lui Rusty?
Să-i întoarcem farsa?
Nu. Duelurile farselor sunt doar pentru prieteni.
Asta e ca să-i trimitem mesajul că am terminat-o cu el pe vecie.
E mort pentru noi.
- Vrei să spui… - Spaghete?
Da, îi facem spaghete reci.
Măi să fie!
Îl facem spaghete reci?
Când un om de bâlci nu mai prezintă nicio încredere,
când e atât de josnic,
încât nu-ți merită mânia violentă,
primește spaghete!
De ce spaghete?
- Nu înțeleg întrebarea. - Bine, nu contează.
Dar poate că, în loc de asta, ați putea vorbi cu el?
Tina, nu e loc de vorbe într-o situație de spaghete reci.
Vrem să facem asta pentru voi.
Dar, dacă v-am oferi ocazia să ne plătiți pentru asta?
Dacă nu vă înfurie.
Ce ziceți de o rolă de bilete
la Debarcaderul Minune pe care avem voie să le luăm acasă?
- Da! - Clar că da!
Acum să facem niște spaghete și să le punem în koala!
De câte ori crezi că a spus asta Contesa Desculță?
AZIL DE BĂTRÂNI
Suntem agenți dubli.
Lucrăm în ambele tabere, încercând să nu ne pierdem identitatea.
- Suntem confuzi. - Așa e.
Cum naiba o să-l scoatem pe Rusty din camera lui?
„Budincă socială.” Tort și budincă în aceeași zi?
Bătrânii ăștia vor sări pe pereți.
Uitați care e planul! Îi arătăm lui Rusty filmarea,
ne luăm banii, voi îi distrageți atenția,
iar eu și Gene
ne filmăm ascunzând koala în camera lui.
Poate îl întreb dacă lucrurile sunt diferite acum față de cum erau.
Și eu aș fi curios să știu.
Și iată-mă pe mine punând koala cu succes în dulap.
Ușa se tot deschide.
- Nu, doar așa pare. - Bine.
Ei bine, serviciile prestate. Te rog s-o plătești pe sora mea.
Budinca asta trece prin mine.
Probabil și prin Gene.
Hai să găsim baia!
Da, cum spuneam:
„Nu cumperi budincă de la azil. Doar o închiriezi.”
Rusty, vrei să-ți scoți portofelul sau un săculeț cu semnul dolarului pe el?
Nu știu cum țin banii cei de vârsta ta.
Portofelul e în camera mea.
- Mergem să-l luăm? - Nu!
Adică, e doar…
Doar că ne distrăm cu toții la budincă.
E o budincă ușoară.
Da, e amuzant. Bine.
Voi stați aici, eu îmi iau portofelul și mă întorc.
Stai, Rusty…
Am scris un cântec despre tine.
Ce-mi mai place sunetul ăsta!
- Mulțumesc, bunico! - Fir-ar să fie!
Vine Rusty să-și ia portofelul, pentru că e în camera lui.
Strig în gura mare pentru că e distractiv.
Ce faceți?
Eram în drum spre baie
și ne-am zis: „Viața e prea scurtă”.
Și petrecem aici de atunci.
Hei, ce faci… Unde te duci…
Doamne, încă un koala ciudat?
Cum a ajuns acolo?
V-au pus să faceți asta?
Nu-mi vine să cred!
Am fost făcut spaghete reci.
Mai bine decât să fii făcut pappardelle?
M-au făcut spaghete reci.
Ticăloșii m-au făcut spaghete reci.
Da…
E momentul să întrebi iar despre bani?
Judecând după fața ta tristă
și după suspinul lung și ciudat, poate revenim la discuție?
Știi, abia învăț cum funcționează
acest proces cu spaghetele, dar se pare că ai meritat-o.
Sigur, banii din înțelegere m-au făcut un pic snob.
Cumpăram tot felul de articole de toaletă
și m-am lăudat cu umidificatorul meu.
Cred că nu le-a plăcut asta.
Dar Sonny a spus că nu l-ai vizitat
la spital după atacul de cord.
Și n-ai trimis nimic. Nici măcar o felicitare.
Știu, nu m-am dus.
Situația a devenit ciudată.
Credeam că nu vor să merg.
Tipul bogat cu „sifonierul”.
Cred că se spune „șifonier”.
Ce? Dar e chestia în care-ți pui hainele.
Da, bine.
Dar, Rusty, prietenul tău, a făcut infarct și n-ai făcut nimic?
I-am plătit tratamentul.
Serios?
Cred că ar trebui să-i spui.
Gândesc cu voce tare.
Speram să-l sune spitalul și să-i spună: „Felicitări,
prietenul tău umil, generos și înstrăinat ți-a plătit totul.”
Apoi am avut problemele mele de sănătate și timpul a trecut.
Și sperai că prin duelul farselor
veți redeveni prieteni?
Da, dar cred că nu.
Poate când voi muri le va fi dor de mine.
Poate că asta trebuie să faci.
Ce? Să mor?
Să-i faci să creadă că ai murit.
O înmormântare falsă.
Da, cu cât mă gândesc, înmormântarea falsă e singura cale.
Nu știu dacă e singura cale.
Nu, e singura cale.
Lași emoțiile să se manifeste și începe vindecarea.
Și, dacă sentimentele bune îi fac pe toți să vrea să ne dea 100 de dolari
și bilete la Debarcaderul Minune, așa să fie.
Rusty, te bagi?
Ce altceva să fac?
Se pare că o să ai o operație de cataractă săptămâna asta,
deci e ceva.
Vrei să facem o înmormântare falsă?
Da.
Oamenii cred că o înmormântare falsă va rezolva totul.
Și au mereu dreptate?
- Bine, accept. - Da?
Da, e o săptămână lentă.
Dar atâta timp cât nu sare la un moment dat și spune: „Sunt în viață!”
- Asta e regula de bază, da? - Da.
- În regulă. - Dă prost pentru morgă.
Dacă o afacere face prea multe din astea, oamenii încep să-și piardă încrederea.
Aveți o poză cu domnul?
Da.
Nu e mort?
Poate tipul ăsta ar fi un terapeut bun.
Lasă. Nu-mi place cum ține stiloul.
Parcă e deja dezamăgit de mine.
Și doamna asta poartă șapte coliere!
E zadarnic!
Teddy, nu cred că ai nevoie de un nou terapeut.
Da, poate că nu am nevoie de terapeut deloc.
Ei bine… eu nu… am spus…
În plus, vă am pe voi.
- Eu… - Da…
Foarte ocupat.
V-am spus despre problemele mele sexuale?
- Oprește-te! - Oprește-te!
ÎN MEMORIA
Bună, mulțumesc că ați venit!
Să vedem fețe triste, de înmormântare!
Tată, ești în regulă.
Da, ai o față îndurerată.
Participăm la înmormântarea voastră falsă maximum 30 de minute.
Apoi trebuie să deschidem restaurantul.
- Apropo de locuri moarte… - Gene!
Cât de dramatică vrei să fiu?
Ceva de genul… De ce?
Poate o lași mai moale, de un patru?
- De ce? - Să încercăm șapte virgulă cinci.
De ce?
- Perfect! - Bine.
Trebuie să ne ascundem.
Vin angajații bâlciului.
Toți poartă ceasuri și ajung mereu la timp.
Ține minte: îi contactezi în câteva zile
și spui: „Hopa! A fost o încurcătură la morgă!”
„Mortul greșit! Lucrurile astea se întâmplă.”
„Dar nu e grozav că sunt încă în viață, la câteva zile după înmormântare?”
- Sună bine? - S-a făcut, dr. Moarte.
Și nu-mi spune așa!
Nu pot să cred că l-am făcut spaghete pe Rusty și acum e mort.
O să avem probleme?
O să caute tăiețeii de amprente?
Nu știu, hai să încercăm să trăim momentul ăsta!
Fir-ar, am o căpușă pe picior!
Îi dau foc mai târziu.
Nu mai pot lua boala Lyme încă o dată.
Suntem aici astăzi
pentru a onora viața lui Rusty Perkins.
Lucrător la bâlci, beneficiar al înțelegerii financiare și om de lume.
Observați că sicriul nu e aici.
Asta pentru că cadavrul e încă la morgă,
iar asta e ceva normal în branșa asta.
- Mort se descurcă bine. - Da.
Deci iubitul nostru Rusty a murit.
E trist, foarte trist.
Când te gândești, devine trist.
Să sperăm că nimeni nu are resentimente față de el
pe care acum le regretă, pentru că e atât de mort.
Renunțați la ele!
În acest moment, aș vrea să invit
pe oricine dorește să spună câteva cuvinte despre prietenul lor, Rusty.
- O să spun ceva. - A funcționat?
Adică, bine.
Rusty a fost un mare ticălos care se lăuda cu banii de despăgubire
și noi l-am urât pentru asta.
În regulă.
Dar, înainte de toate astea, a fost un prieten bun.
Nu voi uita chestia pe care o făcea cu hotdogii.
Îl atingea ca pe un microfon și zicea: „Chestia asta e pornită?”
S-ar putea să am un tatuaj care zice:
„E nasol să fii tu.” Dar știi ce e chiar nasol?
Să pierzi un prieten cu această boală numită moarte.
Ce frumos!
Și îmi doresc, mai mult decât orice,
să fi avut șansa să-i spun că eu…
Sunt în viață!
Nu!
Prieteni, sunt în viață!
Nu e grozav?
- O, nu! - De ce?
Nu-mi vine să cred. Am fost sincer și vulnerabil,
ca să aflu că ai făcut o înmormântare falsă?
Îmi retrag toate lacrimile!
La revedere pe vecie, Rusty! Haideți, prieteni!
- Nu! - Stați!
Ați venit la înmormântare.
Înseamnă că țineți la el.
- Bună, suntem tot noi. - Bună!
- Îmi pare bine. - Bună!
Ascultați! Da, Rusty v-a făcut să credeți că e mort.
Și, da, Rusty a făcut singurul lucru pe care nu trebuia să-l facă,
a sărit și a zis: „Trăiesc!”
Și da, ideea înmormântării false a fost a Tinei.
Stai, ce?
Sonny, Rusty ți-a plătit cheltuielile medicale
- …când ai făcut infarctul. - Ce?
- Da, așa e. - Mamă!
Credeam că șeful nostru, dl Fischoeder, ne-a dat în secret
asigurări de sănătate, fără să ne spună, pentru că e timid.
Există asigurări de sănătate?
Eu mă uit la tutoriale online despre cum să fac medicamente.
Îmi fac singur copcile. Vezi?
Ei bine, mulțumesc.
- Cu plăcere. - Puteți îngropa securea?
Sau șișul, dacă vreți?
Scuze, și să fiți prieteni din nou?
Nu știu.
Trăim în lumi diferite acum.
Noi lucrăm la parcul de distracții, iar tu, nu, știi?
Stai așa!
Ce-ți spune asta?
Încă ai maioul?
Lucrător la bâlci pe viață!
Încă are maioul, Bob!
Nu înțeleg semnificația.
Nici eu, dar e drăguț.
Doamne, Rusty!
- Vino încoace! - Da!
- Și eu vreau îmbrățișări! - Pipăire în grup!
Exact așa vreau să fie și înmormântarea mea falsă!
Eu o vreau pe a mea și mai bună.
Vreau ca noul papă din Conclav să fie acolo.
Bravo lor, s-au regăsit.
Ce-a fost în capul meu? Nu pot s-o concediez pe dr. Marjorie.
Ea e Carn Dogul meu.
Și ce dacă mănâncă ca o ciudată?
E cea mai apropiată persoană din viața mea pe care o plătesc ca să vorbim.
- Adică… - Ce e?
Nimic.
E plăcut să nu mai simt atâta ură arzătoare pentru tine, Rusty.
Ce naib…
Bravo, să înceapă jocul!
Uită-te la ei, prieteni din nou!
Am făcut asta pentru că avem suflet bun.
Nici nu-mi pasă că n-am primit bani sau bilete.
- Chiar? - Nu, îmi pasă foarte mult.
Hei, cine vrea burgeri la restaurantul ăla trist de alături?
Putem vorbi despre ziua de azi, posibil schimb de bani sau bilete.
- Hai să luați prânzul! - Pe gratis!
- Nu gratis. - Gratis, dacă săruți bucătarul!
- Nu, Gene! - Plătesc eu.
Ar trebui să ne întoarcem la Debarcader.
Mulți oameni se dau nesupravegheați pe roller-coastere.
- Nu sunt în siguranță. - N-au nimic.
Nu sunt blocați. Au doar parte de o experiență mai lungă.
- Așa e. - Facem și înmormântări adevărate!
Anunțați-vă prietenii morți!
Kazoo solo! Intră, Zeke!
S-a făcut!
Subtitrarea: Mirela Puzderie