Det er så godt for dem at få den europæiske vinkel på.
Det er bestyrelsen enig med mig i.
Dit arbejde med Jasons samling var imponerende.
Tak.
Du skal jo ordne et par ting i København, —
— men få det hurtigt af vejen, så du kan komme herover.
— Okay, men ... Jeg ringer tilbage. — Helt i orden.
— Ring til mig. — Det skal jeg nok.
Hej hej.
Der er ikke mere sæbe.
— Det var Amber. — Amber?
— Hende co—directoren fra Gagosian. — Okay.
Hun har et job til mig.
— I New York? — Hvad fanden vil de med mig?
— Hvad er jobbet? — At rejse rundt og scoute for dem.
Ny europæisk kunst.
Jeg har mit eget galleri, Peter.
— New York? — Ja.
New York, Ditte.
Bo i New York?
Hej, Eigil. Jeg tager lige et par brød.
— Hej, farmand. — Dittebarnet.
Hej!
— Du render rundt og arbejder? — Jeg er bager.
— Hej, Sanne. — Hej.
— Har du været i gang hele natten? — Jeg kan ikke holde ham hjemme.
Hilton vil have deres logo på kagen til jubilæet.
Har du set kortet fra dronningen?
Hun vil ønske sin hofleverandør god bedring.
Det skulle man ikke tro, dronningen gik og tænkte på.
— Hvor ved hun fra, at du er syg? — Det ved jeg ikke. Hofsladder.
— Det er fint, hvad? — Ja.
Der er mælk, hvis du vil.
Har du hørt fra hospitalet?
De skriver, når de skriver.
Dit hår gror helt vildt igen.
Den kemo har virket, far. Det har den.
— Vil du have en eller to? — To.
Den der urhvede fra Luciano er lidt nøddeagtig.
— Richard? — Kommer.
Lad mig høre, hvad du siger om den, chef.
Ja!
Jeg går og lover, du er færdig om et par måneder.
— Hvad? — Hvad?
— Der er to streger. — Ja. Der er to streger.
Jeg troede, vi kørte med sikker periode.
Det troede du vel ikke?
— Har jeg bollet dig tyk? — Ja.
Sig noget.
— Hvad med New York? — Ja, hvad med New York?
Kan man både få New York og en baby?
Jeg skal flyve rundt i hele verden hele tiden.
Sådan er jobbet.
Det er enten eller.
Vi bliver nødt til at vælge.
— Børnene bliver så glade. — Ja.
Vi gifter os.
— Gifter vi os? — Ja, det er sgu da på tide.
Vi har de to møgunger. Nu gør vi det.
Vil du have en ring?
Du kunne jo fri ordentligt, ikke?
— Fri ordentligt! — For helvede.
Jeg mener det. Fri ordentligt.
Bla bla bla, bla bla bla.
Ja eller nej?
Jeg er syv uger henne. Hvad gør vi?
Kan vi ikke køre lidt på fortrængning eller sådan noget?
Jeg er simpelthen gravid.
Hvad tænker du?
— Hvad tænker du? — Hvornår skal Amber have svar?
Nu.
— Vi snakkes ved. — Ja. Hej. Tak for i dag.
Hej, raske farmand.
Jeg så røntgenbillederne i morges. De sagde: "Der er ingen sygdomstegn."
Det er fantastisk.
Hej, Sigurd. Jeg har også brød med til dig.
— Han hedder Simon, far. — Simon? Sagde jeg ikke det?
Det kalder jeg sgu kunst.
Hvad siger du, Kajsa? Kunne du lave sådan en til far?
Nå, far, skal vi ikke fejre det?
Jeg gifter mig med hende.
Altså, vi har to børn sammen.
Hun har sgu gjort det godt.
Hun har passet mig i hoved og røv i et års tid. Hun er ikke en pivskid.
Nu skal hun have det godt.
Det bliver på rådhuset. Ikke noget med kirke og karet.
Bare rådhuset og hjem til noget højt smørrebrød.
— Hvor mange bliver vi? — Bare jer rollinger.
Og din Picasso.
Skal jeg så være din brudepige?
Det skal du da.
Farmand.
Tænk, han skal giftes. Hvad sker der?
Ja.
Han lovede os, han aldrig ville gifte sig med hende.
— Det er sgu da rigtigt. — Men næh nej.
Nej nej. Gider du hakke de der?
Så flytter hun ind. Så får hun to børn.
Så laver hun halve avocadoer med rejer, når det skal være fint.
Har du rugmel i den dej?
Jeg laver den, som mama gjorde. Sig ikke noget til far.
— Mor har lige sms'et. — Gider du hakke artiskokkerne?
De har taget Kiwi til dyrlægen. Den har fået en blodprop i røven.
Peter, kommer du ikke lige herud?
— Hvad? — Peter.
Vil du lave drinks til mig og Chrisser? Vi har meget at skåle på.
— Hvad? — Vi skal da skåle på far.
Og New York.
— New York? Hvad? — Vi rykker til New York.
— Hvad? — Jeg har fået job hos Gagosian.
— Det er det vildeste galleri. — Hvad siger far til det?
Han ved det ikke endnu.
Måske kan jeg få din plads som fars pige, så.
Mm.
(mobil ringer)
Hej, Linnea.
— Skal vi til New York? — Ja.
— Er du 100? — Ja.
Er det ikke det? Hva'?
Jo.
New York.
— Så gør vi det. — Vi tager til New York.
— Er du okay? — Ja.
Der går to timer, fra de gav mig pillen.
Ditte?
Ditte, luk nu op.
(plop)
Ditte, åbn den dør.
Ditte, luk op nu! Ditte!
Ditte, åbn den dør!
(skyller ud)
Amber mailede. Den hedder as soon as possible.
Ja.
Hun skrev, at de ville prøve at finde en lejlighed.
Noget, der er til at betale.
Jason har lovet at se, om nogen har et atelier.
Vi gør det rigtige.
Når min datter er syg, skal hun have kaffe og kage.
Det er de første danske jordbær.
— Jeg har den. — Prøv at lugte.
Uhm.
Din farfar elskede jordbærsæsonen. Han skulle altid ned at snuse.
Ham skulle du have kendt.
En melsæk under hver arm, og så afsted.
Det var de store 50 kilo—melsække. Han var sateme en okse.
Jeg har noget, vi skal tale om.
— Du er med rogn. — Nej, slap lige af.
Hvad så?
Vi rykker til New York. Jeg har fået et super job.
New York?
Hvad skal det til for?
Nu er du rask igen, ikke? Og så drosler jeg galleriet ned ...
Vi vil gerne ud at opleve noget, ud at leve livet, ikke?
Jeg har aldrig fattet de der bagels. Alt for tungt og tæt i krummen.
Det er et kæmpe galleri. Jeg skal stå for deres europæiske kontakter.
Og donuts? Det er altså meget uheldigt wienerbrød.
Det er snart, far. Det er as soon as possible.
Hvad siger mor til det?
Hun ved det ikke endnu.
Du har fandeme bare at blive rask til på lørdag.
Din brudepige er klar.
Det var godt. Jeg regner med dig.
Kom nu, Vimmer! Vi skal kaste ris!
Kom nu, kom nu! Vi skal ud at kaste ris!
— Tillykke! — Mor og far, tillykke!
Richard, din tallerken.
— Chrisser. — Puha, du skal bare lugte til den.
Nej!
Nej, hvor er den flot!
Den vejer næsten otte kilo. Laurent og Eigil har lavet den.
— Sådan skal det gøres. Hva'? — Ja.
— Så skal vi vel bare skære. — Nej nej.
Gommens tale.
— Sanne Rheinwald. — Ja. Det er jo mig.
Du har passet skaldepanden her i et års tid uden at pibe.
Det kalder jeg fandeme en kone.
Du har taget det sure. Nu kommer det søde.
Det søde og det sure er det, der rykker.
Det er det i champagne, og det er det i brød.
Det er eddikesyrebakterier og mælkesyrebakterier, som slås.
Det sure alene piber i kæften.
Det søde alene bliver fadt.
— Det er den amerikanske syge. — Ej, far.
Det er sukker i burgerboller og leverpostej med sukker.
Det er tilladt at række tungen ud ad vinduet.
Men ikke her. Ikke her i familien.
Vi er Rheinwaldere. Og vi vil have i pose og sæk.
Vi vil have det sure og det søde. Vi vil have champagne.
Vi vil have brød, der smager af noget.
Og giffen gaffen guffen, vi vil også have kage.
— Skål for familien Rheinwald. — Skål!
Tillykke.
(høj musik)
— Så! Fru Rheinwald. — Hvad så? Skal vi danse?
Tommy sagde til Tanja
der er tivoli i byen
jeg så de kom i morges
jeg elsker det syn
jeg så dødsdromen og en kærlighedstunnel
så come on, baby
find dine Carmen Curlers frem
Nu er vi i familie, Ditte.
Gu er vi så, Sanne.
Uh, farmand.
— Hvad betyder det, at de slås? — Hvem?
Eddikesyrebakterierne og de andre.
— Mælkesyrebakterierne. — Kan man se, at de slås?
Man kan lugte det. Ved naturlig gæring slås de om dominansen.
Så får man et brød med god spænding i smagen.
— Sejt. — Mm. Skal vi tage en snuser?
Nej!
(Richard snuser)
Hvad siger du, bagerdreng?
Han har svulster i hjernen.
— Jeg kan ikke undvære ham. — Ditte.
— Det kan jeg ikke. — Kom nu med ind i seng.
Det er min far.
(snøfter)
Det forstår jeg ikke.
I siger, at det har bredt sig, og jeg har tre svulster i hjernen.
De skal jo væk.
Som sagt sidder de så dybt, at vi ikke kan gå ind og fjerne dem.
Vi kan strålebehandle dem, men kun for at lindre dine smerter.
De skal væk.
Vi kan kun lindre dine smerter. Det er de barske realiteter.
Jeg var rask.
— Det har jeg papir på. — Ingen har brugt ordet "rask".
Vi har konstateret, at svulsterne i dine lunger var væk.
Jeg vil gerne opereres. Jeg vil have, at I fjerner de nye svulster.
Vi er alle sammen godt klar over, at det er en hård skæbne, Richard.
Skæbne?
En læge kan snakke om skæbne ... Jeg skal hjem.
— Find mit tøj. — Nej. Du er alvorligt syg.
Mit tøj. Nu. Tror du, jeg gider være på jeres pispotte af et hospital?
Så er man rask, så er man syg.
Her lugter af dårlig mad. Sygeplejerskerne er helvedes grimme.
Richard. Nu sender vi Sanne hjem, og så får du noget beroligende.
Du går ingen steder, bagerjomfru.
Og så ser du Sanne i morgen. Og nu hviler du dig.
Sanne?
Du glemmer helt at spise kagerne.
Fik far bageriet, dengang hans far døde?
Mm. Farfar overtog bageriet, da oldefar døde.
Og far overtog bageriet, dengang farfar døde.
Du starter.
Hvem skal have os, hvis mor også dør?
Mig og Line ... Skal du have os?
Sanne dør ikke.
Men hun ryger, og hun spiser også meget kød.
Sanne dør ikke.
(dør smækker)
Se selv. Der er hun.
— Hej, mor! — Hej, basse.
— Gå op og find din læsebog. — Ja.
— Tak for hjælpen. — Det var så lidt.
Hvordan gik det?
— Det ved jeg ikke. — Hvad sagde de?
De prøver med stråler.
Sanne! (dør smækker)
Du er ikke nogen Rheinwald!
Vil du være venlig at gå ud og betale taxaen, bagerjomfru!
Mit hus! Mit bageri! Mine penge!
(Richard hoster)
(stønner højt)
Line skal gå med hunden.
Ja.
Man er oppe til klokken lort dag efter dag.
Knokler for at lave et ordentligt brød. Så er det her lort takken?
Fire børn har man! Ikke én kan bage et ordentligt brød.
— Jeg dropper New York. — Du er rask. Du skal til Amerika.
Over at mærke verden, leve livet og alt det der.
— Tag til Amerika! — Jeg tager ikke afsted!
Der er ingenting, de kan gøre! Og du vil blive her ...
... og hvad?
Du er min far. Og jeg vil være hos dig.
Og hvad, Ditte?
Hvad?
(snøften)
Sanne?
Jeg tager afsted nu.
Er det okay?
Jeg snakkede med hospitalet. Han skal have fire forskellige slags piller.
— Skal jeg hente dem? — De sender dem over i en taxa.
(Richard hoster voldsomt)
Der skal være nogen hos ham dag og nat, hvis han skal være hjemme.
Vi må lige finde ud af, hvordan vi gør det.
Jeg ... Jeg ved ikke ...
Jeg kan ikke ... Jeg kan jo ikke være her hele tiden.
— Jeg skal nok hjælpe. — Jeg skal jo på arbejde hver dag.
Jeg skal ned i bageriet. Der er jo nogen, der skal ...
— Jeg skal passe butikkerne. — Selvfølgelig.
Men han skal også køres ind til stråling.
Vi må finde ud af det, ikke?
Hvad nu hvis han får de der kramper igen?
— Nu får han jo noget medicin, ikke? — Jeg vil ikke ...
Børnene skal ikke se det igen. Jeg skal tænke på børnene.
De kan jo ikke love, at han ikke får kramper.
— Vi må hjælpes ad. — Jeg vil ikke have, at børnene ...
— Alle sammen. — Ja.
Vi ses.
(knirken) (dør lukkes)
Line?
(popmusik)
— Sanne! — Line?
Hvor er remoten?
Jason har måske fundet et atelier til mig i Brooklyn.
Det vil sige Williamsburg. Men det ligger i Brooklyn.
Det er et superfedt kvarter.
Patti Smith bor der.
Hvad er der, Ditte? Hva'?
— Jeg må ringe til Amber. — Stop det. Det mener du ikke.
— Det kører rundt i hovedet på dig. — Jeg kan ikke tage afsted.
Du ringer ikke. Ikke nu.
Du aflyser ikke noget. Og du ringer ikke.
— Skrid, Vimmer. — Må jeg ikke godt sove her?
Jeg sagde skrid.
— Jeg får onde drømme. — Tillykke.
Jeg drømmer om dyr, der vil have kød.
(Richard hoster og harker)
Jeg er din lillebror.
Desværre.
— Du kommer til at brænde i helvede. — Luk døren efter dig.
Hvad laver du?
— Der kommer min datter sgu. — Du ringede selv efter hende.
Der er stadig ti år tilbage i Eigil. Han kan bage.
Ja.
Men han kan ikke sætte to ord sammen eller regne, det gamle tossehoved.
Næ.
Chrisser er Chrisser. Hun kan tage telefoner.
Sanne styrer pigerne i butikken. Eigil passer brødene og ovnene.
Ja.
Du tager bare alt det andet. Forhandler med leverandørerne, —
— charmerer kunderne, holder kvaliteten.
Du skal føre Rheinwalds bageri videre.
Far!
Sagde du ikke, du var der for mig? Gjorde du ikke?
Og at det der New York ikke var så vigtigt alligevel?
Jeg hørte dig også sige, at galleriet kunne skrue ned.
Hvordan skal bageriet ellers overleve?
Ditte Rheinwald.
Kage. Bage, bage, kagemus.
— Det er jo ikke bare et bageri. — Det mener du ikke.
Vi er hofleverandører.
Vi arbejder med en surdej, farfar hentede i Frankrig, der er 300 år.
Og din oldefar gik hele vejen herop med en pose korn.
Vores bageri er noget særligt og kan ikke sælges til en tilfældig idiot.
Ikke hvis man har en datter som dig.
De fleste steder kører med én grunddej. Vi kører med 18.
Forstår du ingenting?
— Hvem er du? — Hvem er jeg?
— Hvem fanden er du? — Lad nu være. Ditte.
Nogle gange ved jeg ikke, hvem fanden du er.
Jeg er ham, du er kæreste med. Jeg er kunstner.
Du er gallerist. Vi er på vej til New York. Slut.
Ditte. Jeg har fået atelieret i Williamsburg.
Jeg har mailet med Lisa. De vil pissegerne fremleje vores lejlighed.
Jeg har ringet til Amber, Peter.
Jeg har sagt, jeg ikke kan tage det job.
Kan du ikke lade være med det der?
Lad nu være! Ringede du til Amber, fordi du gerne vil være bager?
Skulle jeg sidde i New York, mens han ligger og dør herhjemme?
— Line! — Hvad?
— Hvad skal du? — Jeg skal ud.
Nej, Line, kom lige. Kom lige!
— Du skal ud med hunden. — Det kan jeg gøre senere.
Nej. Kom herind.
Du kan selv gå med den fucking hund.
— Hvad siger du? — Jeg siger, du selv kan gå med den.
Er du dum?
Hva'?
Det er så synd for dig.
(dør smækker)
Hvad sker der?
Hun fik en flad.
Du slår ikke mine børn.
— Forstår du, hvad jeg siger? — Det er sgu da også mine børn.
Hvis du rører hende én gang mere, er det tilbage på hospitalet.
— Du skal ikke stå her og true mig! — Jeg mener det. Forstår du det?
Jeg skal ned at se Kirstines nye serie. Hun er allerede færdig.
— Vi taler ikke sammen, eller hvad? — Gør vi det?
Hvad betyder det?
Vi kunne godt have talt sammen, inden du ringede til Amber.
— Hvad skulle vi snakke om? — Hvad fanden vi skal stille op!
— Hvad vi to har tænkt os at gøre. — Jeg tager ikke afsted.
Fordi du skal være bager.
Du kunne have ringet til Amber og bedt om at starte lidt senere.
— Hvad fanden siger du? — Det, jeg siger.
Vi skal booke flybilletter, der passer med min fars død?
Passer det dig, hvis han dør den 6.?
Stop nu, Ditte!
Jeg skal være hos ham. Ikke? Også hvis det trækker ud.
Jeg skal bare være hos ham. Slut.
— Det er min far! — Det må du fandeme undskylde.
Men vi fik ligesom en abort for det job.
(mobil ringer)
(sukker)
— Hej, mor. — Hej, min skat.
— Jeg løber nok tør for batteri. — Hvordan går det med ham?
— Han er kommet hjem. — Nå, det var godt. Hvad med dig?
Det ved jeg ikke lige.
— Jeg roder lidt med det hele. — Hvad vil det sige?
Han synes, at jeg skal føre bageriet videre. Eigil skal stå for brødet.
— Så skal jeg køre alt det andet. — Nå.
Og det vil jeg ikke.
Du ved, hvordan far har det med det sted.
Skat, det bageri har ikke noget med dig at gøre.
Nej.
Din far elsker dig lige meget hvad.
Skat, du er den eneste kvinde, han har respekteret ...
Nu løber jeg tør, mor.
(Richard rømmer sig)
Hej, chef.
— Kan vi snakke? — Hvad?
— Kan du snakke? — Selvfølgelig kan jeg snakke.
Jeg har tænkt. Jeg har tænkt rigtig meget.
Jeg kan ikke.
Det er dig, der er chefen. Du kan da alt.
Jeg er ikke nogen bager. Jeg kan ikke.
Du er Ditte Rheinwald. Selvfølgelig kan du det. Du er min datter ...
Det er ikke mig.
Hvem betalte din første lejlighed?
Hvem holdt røven oppe på dig, da du læste kunsthistorie?
Hvem betalte dine fine rejser til Italien?
Det gjorde bageriet.
Rheinwalds bageri.
Jeg vil ikke.
Så stopper det vel her.
— Ikke? — Jo.
— Hils i Amerika. — Jeg skal ikke til Amerika.
Så siger jeg mange tak for i dag.
Nej tak.
Tak for i dag.
Nu har jeg sagt det til ham.
At jeg ikke skal overtage bageriet.
Godt nok.
Måske skal du selv tage afsted.
Det har jeg også tænkt på.
Så er vi to, der har tænkt på det.
Jeg giver et kald lidt senere.
Hvad sker der?
Er det ikke den abort?
Ja ...
Vi kan ikke gøre en skid ved det nu.
Den er væk. Borte har taget den.
Jeg forstår ikke, hvorfor vi to ikke skulle have det barn.
Hvad?
Vi var enige om, det ikke hastede. Vi er unge.
Så er vi måske heller ikke yngre, vel?
Måske skal vi slet ikke have børn med hinanden.
Måske ikke.
Så er vi da virkelig et trist par.
(skridt på trappe)
Så.
Skal vi gå med hunden sammen?
— Okay. — Kom.
(hoster)
Så kan man, så kan man ikke, så kan man ...
Jeg skal lige ...
Op i røven med den hund.
— Far, kom. — Ja ja. Pis!
Pis!
Undskyld.
(gisper)
Satans.
(raller)
Richard?
(hyperventilerer)
Richard?
Nej, nej, nej.
— Jeg ringer. — Nej!
— Jeg ringer efter en ambulance. — Nej, for helvede. Det gør du ikke!
— Bliv her! — Shh!
(kvalt brøl)
Shh!
(høj rallen)
Gå ind i seng.
(brøler)
(brøler i smerte)
Sanne siger, at de ikke kan gøre mere for dig nu.
De taler om at sende dig på hospice.
Vil du gerne det?
Far?
Du bliver nødt til at sige, hvad du vil.
Okay.
Så går jeg igen, far.
Jeg vil hjem.
Det har jeg jo sagt.
Okay.
Han vil gerne hjem. Han vil ikke på hospice.
Han vil hjem.
Sanne.
Vi kan få en hjemmesygeplejerske.
— Han skal på hospice. — Han vil gerne hjem.
— De hjælper os jo med det. — Nej.
— Hvad mener du med nej? — Jeg orker det ikke.
Eller ...
Hvad siger man?
Jeg kan ikke.
— Far vil gerne hjem i sit hus. — Det er også mit hus.
Han er født i det hus, Sanne. Chris og jeg er født i det hus.
— Det er også mit hus nu. — Sanne, hold nu op.
Jeg er blevet gift med ham.
Vi er gift. Jeg er hans kone.
Jeg siger nej.
— Han skal hjem. — Jeg kan ikke mere.
— Chrisser. Han skal bare hjem. — Jeg kan ikke.
— Nu begynder du ikke at tude. — Jeg tuder ikke.
Du er den rette til at overtage bageriet. Du begynder at ligne far!
— Jeg har sagt, jeg ikke vil. — Jeg er slet ikke blevet spurgt!
— Ja. — Gid han bare ville tage at dø.
Ditte ...
— Jeg har fået en abort. — Hvad?
Jeg var gravid.
Så fik jeg det fjernet.
— Hej, ven. — Hej, far.
Må jeg komme ind?
Ikke noget med nogen præst eller noget. Du holder talen.
Ingen af de andre skal stå og kvaje sig ved min kiste.
Sig noget om brød.
Sig noget om bageriet.
Og om kvalitet.
Ægte smør i kagerne. Ægte fløde, ægte vanilje.
Du skal også sige noget om det der ... hofleverandør.
Du skal ikke gøre en masse ud af det. Det skal bare nævnes.
Siger du noget om farfar?
Han bankede det hele op fra ingenting.
Og husk oldefar. Han kom gående hele vejen op fra Tyskland —
— med en pose korn og ikke en skid andet.
Hvad er klokken?
Den er vist ni. Ni, tror jeg.
— Så møder de nu. Bagerne. — Ja.
(snøfter)
Jeg vil ikke mere hedde Vimmer. Jeg hedder Werner.
Du er vågen.
Børnene sover.
Sov godt.
Du er min far. Og jeg er din datter.
Jeg elsker dig.
Og du elsker også mig.
— Ditte Rheinwald. — Ja.
Nu går jeg hjem, far.
(raller)
Godt. Så trækker du den over din far, og træk rigtig godt op.
Så løfter jeg din fars hoved.
Det er godt.
Træk skjorten godt ned bagpå.
Hvis du kan få den ned i benklæderne, er det godt.
Så skal vi gøre det samme ovre ved dig.
Kan du holde din far der? Så kan jeg få skjorten ned i benklæderne.
Så skal vi knappe skjorten. Vil du gøre det?
Vi lægger armene her på maven.
Så skal du tage din fars hoved og dreje det, så det ligger på skrå.
Som du synes, det skal ligge.
Så skal din far have sko på.
Så trækker du godt ned i benklæderne.
Så skal der et dynebetræk på.
Det skal heroptil.
Så folder du det lidt. Så man lige kan se benklæderne.
Hvis du tager blomsterne, der ligger på bordet, —
— og lægger dem på din far.
Og hvis du tænder lyset for din far ...
Kom med ind i seng.
Danske tekster: Malene Hollnagel Scandinavian Text Service 2019