Tak pojďte.
To bylo daleko. Výborně.
Dát Marigold do školy v Londýně?
Lidé posílají dívky do škol, víte?
Dnes už to nejsou jen guvernantky vyučující čtverylky.
Má nějaké příbuzné, kteří by měli být informováni?
- Nikoho, o kom bychom věděli. - Žila bys v Londýně celé pololetí?
Myslím, že ano.
Časopisu se daří lépe než kdy předtím a mě baví pracovat se slečnou Edmundsovou.
„Životní změna pro lady Edith Crawleyovou je oznámena
na ranní rodinné procházce.“
Myslím, že je to dobrý nápad. Poznat nové lidi. Trochu žít.
- Jen myslím, že je to trochu ukvapené. - Ukvapené?
Myslím, že jsem ukvapená jako ledovec.
- A líbilo by se ti žít sama? - Budu mít Marigold.
A vůbec, jsem stará panna, ne? Staré panny žijí samy.
Cítí se mamá lépe? Měl bych ji navštívit.
Je jen unavená. Neuškodí jí strávit den v posteli.
- Lituji chudáka Denkerovou. - Denkerová se o sebe umí postarat.
Jsi v pořádku, drahý?
- Nevypadám v pořádku? - Zdáš se jen poněkud sklíčený.
- Promiň. - Ne, neomlouvej se.
Mám jen starosti. Chci ti pomoct.
Nemyslím, že mi někdo může pomoct. Bohužel.
Vím, že jsi stále smutný z té nehody.
To je samozřejmé. Tyhle věci jen tak nezmizí.
Jestli je to ta nehoda, pak ne, jak myslíš.
Neviním se už z Charlieho smrti, opravdu.
Ale zdá se, že mi to nějak sebralo všechnu radost z řízení.
Jsem rád, že mám vás tři konečně spolu.
Co tím myslíte?
Nikdy jsem neměl vhodnou příležitost vám poděkovat za mou záchranu,
protože vždy byli okolo nějací lidé.
- Udělali jsme to rádi. - Dobré je, že můžete zůstat.
Dali mi oddychový čas, ale nemůžu žít ze soucitu navždy.
Stejně, je to oddychový čas. Využijte ho co nejvíce.
Proč to nevyužít k tomu, abyste se pokusil pochopit, co vás srazilo?
- Jak neobvyklé! - Jen vám říkám, co se stalo.
Larry Grey napsal a pozval mě na čaj. A já jsem přijala, neboť jsem musela.
A potom jsem volala, aby mi bylo řečeno, že jsou v Londýně.
A dnes jsem dostala tohle.
„Drahá paní Crawleyová,
zastihly náš události
a v současnosti nejsme volní, abychom dodrželi náš závazek.“
„S úctou, Amelia Greyová.“
Jak zajímavé.
- Amen. - A co říká Dickie?
Nic. Vím, že jel s nimi do Londýna,
ale nic jsem neslyšela, co se vrátili.
Tak pak je rozhodnuto. Chci říct, musíte se odvážit do jeho doupěte.
- Nedá mu to naději? - Vaše city vás šlechtí, má drahá,
ale nikdy nenechte soucit stát v cestě troše slídění.
Nikdy.
Pokud víš, slečna Baxterová se ráda ujme
nějaké nebo všech tvých povinností, kdykoliv budeš chtít.
To je od ní laskavé, ale ještě nechci přestat.
- Je to ještě za dlouho. - Tak dobře. Je to na tobě.
Nestěžuji si, ale stále mi připadá divné,
že žena v jejím stavu pracuje jako komorná.
- Není to, na co jsem zvyklý. - To bych řekla.
Před válkou se téměř nikdy nevdávaly.
- A pokud se vdaly, skončily. - A tohle je budoucnost?
Jestli se ptáš doopravdy. Myslím, že budoucnost
je vůbec žádné komorné, ale tam ještě nejsme.
Děkuji, pane Molesley.
- Jak veselý zvuk. - Spíše porušení tradice.
- Nemůže to být nová tradice? - Doufejme.
Mluvila jsem dnes s Laurou Edmundsovou. Zítra pojedu do Londýna.
- Mohl bych vás odvézt, jestli chcete. - Myslel jsem, že máte volno.
- Musím udělat pár věcí. - Děkuji.
Musím se po cestě někde zastavit.
- V Dower House, jestli vydržíte. - Samozřejmě.
Před svačinou jsem byl na farmě, dělat panu Masonovi účty.
- Děláš pokroky, to obdivuju. - Určitě byl vděčný.
Tak dost namlouvání, Andy.
- Namlouvání? - Je milý.
- Mohla bys dopadnout hůř. - Mohla bych dopadnout mnohem líp.
Myslel jsem, že můžeme navštívit mamá zítra odpoledne.
Určitě by byla ráda.
Já nemůžu. Mám schůzi v nemocnici.
- Nemůžeš se jí vyhnout? - Nechci se jí vyhnout.
Jsme uprostřed celé reorganizace.
- Jsem do toho velmi zapojená. - Radši to babi neříkejte.
Dobrý bože! Já... promiňte, milostpane. Velice se omlouvám.
- Ne, to nevadí. - Nevím, co se stalo.
To nic není. To nevadí.
- Půjdu k mamá bez tebe. - Jak je libo.
Je tady Daisy?
- Ne, minul jsi ji. Šla spát. - Dobře.
Protože jsem přišel za vámi.
Pokračuj.
Zajímají Daisy muži?
- Co tím proboha naznačuješ? - Ne, jen chci říct,
že je tak oddaná práci a studiu.
Aha. No, to je pravda, byla odhodlaná udělat ty zkoušky,
ale už je hotová. Bůh jí žehnej.
A co se týče zájmu, no,
v minulosti měla několikrát zlomené srdce, takže buď bez starostí.
- Já jí nechci zlomit srdce. - Ne.
- Řekla byste, že mám šanci? - Každý má šanci, ne?
- Když se budeš trochu dvořit. - A říká o mně něco?
Myslí si, že pro ni nejsem dost dobrý?
No, už běž!
- Dobré zprávy, doufám? - Dost dobré.
- Našel jsem práci. - Mám z vás radost, jestli to tak chcete.
Víte, že z vlastní vůle bych nešel,
ale je na čase zatáhnou oponu za posledními měsíci.
- Budete pracovat poblíž? - Ne moc daleko.
- Na druhé straně Yorku. - Tak vás budeme vídat.
- Co je to? - Pan Barrow si našel práci.
Našel, opravdu?
Jsem rád, že vaše úsilí se vyplatilo, pane Barrowe. Zasloužíte si to.
Děkuji, pane Carsone.
Pane Carsone, myslel jsem, že zajdu do vesnice,
až sklidíme snídani, pokud vám to nevadí.
Ne, ne. Mohl byste vyzvednout nějaké leštidlo na stříbro v Bakewell.
Asi půjdu s vámi.
Milostpaní se to nebude líbit.
Ta barva je velmi decentní.
Jmenuje se „tělová“.
To váš argument neposílí.
Půjdu tam.
Počkáte-li v salónu, milostpaní,
slečna Denkerová řekne milostpaní, že jste tady.
Vlastně jsem přišla za vámi.
Milostpaní, jsme jedno ucho.
Ona myslí o samotě.
- No, pokud nejsem žádaná. - Kdy jste naposledy byla žádaná?
To budu ignorovat.
Posadíme se?
Pokud vám nevadí, že budu sedět ve vaší přítomnosti, milostpaní.
No, děláme to tak v Londýně.
Ale nejsme v Londýně. Jsme v salónu milostpaní.
Ale já tady jako vydavatel mluvím s autorem.
Uvažujeme, že rozšíříme vaši rubriku na celou stránku.
Opravdu? To je dobrá zpráva.
- Myslíte, že to zvládnete? - Věřím, že ano, slečno.
Vaše typy, jak udělat manžela šťastného, byly zvlášť dobře přijaty.
Potichu, Betty. Snažím se poslouchat.
A psal jste tak dobře o podzimním oblečení pro město a venkov.
Mohli bychom toho mít víc?
Mám plno nápadů, když přijde na spojení pohodlí a elegance, slečno.
Víte, že šampón pochází z Indie?
Myslíte to slovo? To slovo a ta věc.
Umývali si vlasy šampónem už 100 let před námi.
I když, nejsem si jistý, k čemu to je.
Dobrý den, pane Molesley.
- Slečno Baxterová. - Dobrý den.
- Jsem rád, že vás vidím. - A proč?
Vypadá to, že pan Trewin chce do penze.
Řekl mi to v neděli. Dokončí pololetí,
ale pak bude žít u své sestry v Bathu.
V Bathu? To je daleko.
Panství vždy rezervuje tři domky pro školu
a nechci, aby ten zvyk zanikl, říkám si, jestli byste si ten Trewinův vzal.
- Stejně jako některé jeho povinnosti. - Nebesa. Já...
Máte čas přemýšlet. Nepotřebuji rozhodnutí hned.
Bude o tom přemýšlet, pane Dawesi. To slibuji. Hezký den.
Nemůžu tomu uvěřit.
Ale budete nad tím přemýšlet a rozumně se rozhodnete.
Proč to říkáte?
Protože se zdá, že já toho taky nejsem schopná. Ale to je jedno.
To není má chvíle. Je to vaše chvíle.
A dobrá práce.
Počkejte. Spratt je vaše teta Sally?
Musíte mi slíbit, že to udržíte v tajnosti.
- Nebude vaše babička zuřit? - Pokud to zjistí.
- Neříkejte to Mary. - Ale proč ne?
Nevím. Jen by z toho udělala problém.
- Podívejte, vaše Mary není moje Mary. - A doufejme, že to tak zůstane.
Vážíte si upřímnosti, pane Spratte?
Ovšemže ano. Co je to za otázku?
Ale nechcete mi říct, proč tady lady Edith byla.
Vážím si upřímnosti a zdrženlivosti. Obě jsou ctnosti.
Protože bych si nechtěla myslet, že držíte něco v tajnosti
- nebo něco špatného před milostpaní. - Něco špatného?
Týkající se lady Edith Crawleyové, dcery hraběte z Granthamu?
- Jste šílená? - Ne, nejsem šílená.
Ale zvědavá.
Kdo je zvědavý, bude brzy starý.
Teď jdu na mou zdravotní procházku.
Odpoledne půjdu na farmu,
- jestli chceš jít taky. - Nevím, ještě jestli půjdu.
V pořádku.
Jen se chtěl projít.
Může se jít projít. Nebráním mu.
Chůva chce vzít děti do parku na piknik.
Mohla by dostat sendviče místo oběda u stolu, prosím?
- Tak dobře. Dáte si? - Ráda si dám.
Právě včas. Nalejete mu také jeden, prosím?
- Co tě sem přivádí? - Hledám pana Molesleyho.
- Milostpaní. - Babičko.
Tady jste, začínala jsem zapomínat, jak vypadáte.
- Jsem rád, že jste opět na nohách. - Mám připravit čaj, milostpaní?
Budete tu dost dlouho, abyste ho vypili?
Nepopichujte, babi. Ovšemže budeme.
- Edith vás pozdravuje. Odjela do Londýna. - Ne za Bertiem, předpokládám?
- Bohužel ne. - Jak smutné. Samozřejmě, že ho chápu.
- Ale vsadím se, že toho lituje. - Zahnal sám sebe do kouta.
Já vím. Proč se muži nikdy nedokážou dostat z kouta?
Je to taková škoda pro oba.
Jsi velmi potichu, Mary. Na co myslíš?
Jen jste mi vnukla nápad, to je vše.
- Nebudu vás tím obtěžovat. - Obávám se, že Cora dnes nemohla.
Proč ne? Nebuď tajemný.
To je poslední možnost lidí, kteří nic netají.
Předsedá schůzi v nemocnici.
Aha.
Překonejte to, babi. Leží vám to v žaludku dost dlouho.
O mě se nebojte. Strávila jsem to už dávno.
To spíše tvůj otec vypadá, že má potíže s trávením v poslední době.
- Kdy jsi mi o tom chtěl říct? - O čem?
- O tom třasu. - Jakém třasu?
Jsem tvá žena. Miluji tě. Tvá tajemství jsou u mě v bezpečí.
O jakém třasu?
- Jak vám můžu pomoci? - Potkal jsem ve vsi pana Dawese.
A chce, abyste učil více hodin.
Myslím, že ano. A nabídl mi domek. Bude brzy prázdný
a on nechce, aby panství mělo důvod si ho vzít zpátky.
Takže dáváte výpověď?
Vlastně nevím, co dělám, kromě žádosti o radu.
Zeptáte se pana Bransona, jestli to s tím domkem vyhovuje rodině?
Ano. Bůh chraň, aby měl trochu štěstí,
bez souhlasu svaté rodiny.
Jen jsem vás chtěl informovat.
Což oceňuji. Děkuji, pane Molesley.
Takže, pan Barrow odchází, pan Molesley odchází,
a pouze Andrew stojí mezi mnou a Armageddonem.
- To je milé překvapení. - No, měla jsem docela strach.
Vůbec jste se neozval, co jste zpátky. Jak jste se měl?
Nechtěl jsem vás nudit, dokud jsem nevěděl všechno.
Co všechno?
Prosím.
Poslední dobou jsem se necítil dobře.
Byl jsem velmi unavený a bolel mě jazyk.
- Jazyk? - Zvláštní, že ano?
A potom jsem začal cítit takové, jak bych to popsal, brnění.
Ale proč jste mi o tom nic neřekl?
- Nechtěl jsem vás tím zatěžovat. - Teď už začínám mít starost.
No, Amelia mě odvlekla k vyhlášenému lékaři na Harley Street,
- a zdá se, že mám anémii. - No.
Je to trochu otrava a musíte se starat o jídelníček,
ale budete v pořádku.
Ne tak docela.
Je to perniciózní anémie.
Udělali nějaké krevní testy a zavolali tu zprávu v pondělí.
Nejsem příliš sklíčený.
Měl jsem dobrý život, hodně jsem viděl a udělal ve své době.
Byl bych si vás rád vzal.
Ale nikdo nemůže mít všechno.
A aspoň jsme zase přátelé.
Ano.
Jsme zase přátelé.
No, musím uznat, že je to moc pěkné, Edi.
- Ano. Hospodaříte tady sama? - Ne tak docela.
Každé ráno sem chodí uklízečka a její neteř mi pomáhá, když mám hosty.
Dovolte.
No, je to opravdu dost jednoduché ve srovnání s Downtonem.
Myslím, že to by nám nemělo bránit, ne?
Bože! To je milé.
Teta Rosamund mě zve na večeři do Ritzu.
Dal byste si čaj? Ne, ne. Měl bych už jít zpět do bytu.
Proč jste sem vlastně jel? Neřekl jste to.
Nevím, proč bych to neřekl. Budu to brzy muset říct všem.
Přemýšlím, že přestanu jezdit.
Tedy, závodně.
- Bože. Mary to ví? - Ví, že už mi to nedělá radost, ano.
- Od té nehody? - Je to tak zjevné?
Mary to nebude vadit. Nesnáší závodění.
Možná.
Ale určitě ji nenadchne
proměna jejího okouzlujícího skvělého manžela
v muže, který bezúčelně posedává po domě.
Tak si musíte nějakou práci najít.
Ano, to musím, že ano?
Anno, to je pro vás.
- A pane Barrowe. Tady máte. - Děkuji.
- Co je to? - Měl by to být...
Ano, je.
Vysoušeč na vlasy pro lady Mary.
- Objednala jsem ho. - Na co?
Proč si vlasy jen nevysušit ručníkem a učesat?
S fénem je to snazší. Vlasy se můžou uhladit a vytvarovat.
Myslím, že to bude užitečné. Já jsem nikdy nezměnila účes.
Můžu si to podržet?
Je to těžké, že jo?
- Pane na nebi! Co je zase tohle? - Fén na vlasy. Lady Mary ho chtěla.
No, tak, v tom případě.
Pane Carsone, lady Stilesová chce, abych dojel v neděli a začal v pondělí.
Pokud nemusím odpracovat výpovědní lhůtu.
Nebudeme na tom trvat.
- Panství Downton bez pana Barrowa. - Žádné zlé řeči.
- Opravdu odcházíte? - I to dobré někdy končí.
Nevím, jestli dobré nebo špatné, pane Barrowe.
Ale jsme tady spolu všichni tak dlouho.
A po té dojemné poznámce půjdu asi zkontrolovat jídelnu.
Myslím, že nepotřebuješ změnit účes.
Co? Ty jsi teď módní znalec?
HOTEL RITZ RESTAURACE RITZ
- Tudy. - Funguje to?
Henry a Mary společně na Downtonu?
Pokud vím. Jen pro Mary příliš milý, ale jsou šťastní.
I když možná by bylo lepší, kdyby mohl něco dělat.
On nebude dále závodit?
Proboha?
Jak jste věděl, že budu tady?
- Vy jdete pryč? - To rozhodně ano.
Dobrou noc, drahá.
Zatelefonuji ráno.
To celé je léčka?
Někdo vám dal vědět, že budu v Londýně?
- Byl to papá? - Byla to Mary.
Mary?
Jak? Co udělala?
Rezervovala stůl a domluvila to s vaší tetou.
- Mysleli, že kvůli mně byste nepřišla. - Měli pravdu.
Zůstanete? Prosím.
Smím přinést lístek, milostpane, a něco k pití?
Děkuji. Ano, přineste lístky a dvě skleničky šampaňského.
Bertie, nevím, co tady dělám.
Zlomil jste mi srdce.
Nevyčítám vám to úplně.
- Vím, že jste cítil, že musíte... - Chci vás zpět.
- Nic se nezměnilo. - Já se změnil.
Jestli ano, nic jste mi o tom neřekl.
Nevěřím, že byste promluvil, kdyby Mary netelefonovala.
- Promluvil bych, přísahám. - Ale co je jiného?
Pořád mám Marigold. Vy máte vaši matku.
- Neřekl jsem jí, že jsme se rozešli. - Ale rozešli.
Věřila... Věřila byste mi, kdybych řekl, že bez vás nemohu žít?
V poslední době se vám to docela dařilo.
Vůbec se mi to nedařilo.
Milostpaní.
A pro vás, milostpane.
Nechápu, co ode mě chcete.
Co žádáte?
Chci, abyste si mě vzala.
Jen tak?
Kdy budete chtít. Ale přesně to chci.
Kdybych souhlasila, což je velké „kdyby“,
řekli bychom vaší matce pravdu o Marigold?
Asi takto. Jestli jí to povíme, rozejdeme se s ní.
Radši bych to nedělal.
I bez vaší matky jsou lidé, kteří znají pravdu.
Mohou se objevit klepy. Jste na to připravený?
Doufám, že se tomu vyhneme, ale jsem na to připravený.
To jediné, na co připravený nejsem, je život bez vás.
Proč telefonovala lady Edith tak pozdě? Pan Carson vypadal ustaraně.
Nevím.
Končila jsem u milostpaní, když pan Carson zaklepal.
Milostpán šel dolů.
Myslím, že ta nemá moc štěstí.
To se vám nepodobá.
Vzpomínáte, jak Anna řekla, že bych měl zkusit pochopit, co mě dostalo na dno?
Ano.
No, přemýšlel jsem nad tím a myslím, že asi zkusím
být někým jiným, až nastoupím na nové místo.
Měníme se, jak jde život.
Nebo bychom mohli, pokud nám to minulost dovolí.
Víte, slečno Baxterová.
Poslechl jsem Annu. Vy poslechněte pana Molesleyho.
Zapomeňte na Coyla a čas strávený ve vězení.
Myslíte, že silné rozhodnutí by bylo jít za ním, ale to se mýlíte.
Silné rozhodnutí je sebrat mu jeho moc nad vámi.
Nechte to plavat, slečno Baxterová. Žijte svůj život.
To je můj dárek na rozloučenou.
- Snad máte pravdu. - To mám.
Nebudeš tomu věřit.
- Je znovu těhotná. - Ne.
- Zatkli ji za velezradu. - Ne tak docela.
Je zpátky s Bertiem a pojedeme s nimi na Brancaster
seznámit se s paní Pelhamovou a oznámit zásnuby.
- Ona ví o Marigold? - Ne. A nebude.
Je to jistě Bertieho volba.
- Kdy to bude? - V pátek. Chtějí to mít za sebou.
- A bůh ví, že já také. - V pátek mám velkou schůzi.
Coro, nedělám to často, ale trvám na tom.
Toto je tvé druhé dítě,
které mělo sotva jeden den štěstí v posledních deseti letech.
Dobrá. Nepotřebuji Gettysburský projev. Pojedu.
Čím dál více cítím,
že v poslední době soutěžím s nemocnicí,
a obvykle prohrávám.
Téměř si přeji, aby to byla vyhrála mamá.
To je teď jedno. Edith bude šťastná.
Pomysli na to.
Máš pravdu.
Hurá!
- Pomůžu vám dolů s kufry. - Dobře. Půjdeme pro ně po snídani.
- Mám z lady Edith velkou radost. - Kdy bude asi svatba.
- Ještě tohle. - Mám svatby ráda.
Pane Barrowe.
Měl byste se s milostpánem rozloučit, než odjedou.
Až se vrátí, budete pryč.
Je mi to líto. Opravdu.
Jde o to, že...
je zvláštní, že to říkám, ale jsem z toho moc rozrušená.
- Každou chvíli pláču. - Ovšem, že pláčete.
Chci říct, jak byste neplakala, když ho milujete?
Miluji?
To slovo mi evokuje taneční pořádky a ukradené polibky
a mamá čekající dole v kočáře,
ne dva staré páprdy, kteří sotva zvládnou vyjít schody.
Je dobré milovat v každém věku.
Nevím, proč jsem ho odmítla.
Musela jsem být blázen.
„Cesty pravé lásky jsou vždy spletité.“
Zamilovala jste se znovu po princi Kuraginovi?
Už byste měla vědět, že nikdy neodpovídám na otázku,
která je více inkriminující, než jestli potřebuji pléd nebo ne.
Než pojedu, chci vám říct, že jsem se rozhodla.
Nepůjdu Coyla navštívit, ani mu nenapíšu.
Navždy ho vyřazuji ze života, a tak to je.
Vytrváte v tom?
Myslím, že ano. Už nade mnou nemá moc a já mu ji už nedám.
Takže jste se rozhodla. A teď se musím rozhodnout já.
Buďte pevný ve svém rozhodnutí a vím, že budete šťastný.
Vy jste mi věřila, když já si nevěřil.
Jsem vám vděčný.
A co vy, pane Batesi?
Říkám, že raději bych se rozloučil jako přátelé než nepřátelé.
Řekni Henrymu, že nás mrzí, že jsme se minuli.
- Doufám, že je v pořádku. - Proč to říkáte?
Jen tak.
Ale mám o něj trochu strach od té nehody.
Drahý papá, jste chytřejší, než vypadáte, že ano?
- To je úleva. - Drahý.
Barrowe.
Milostpane, milostpaní. Chci vám za všechno poděkovat.
- Odjíždíte teď? - V neděli ráno, milostpaní.
Prožili jsme toho hodně za tu dobu, co jste u nás, Barrowe.
Hodně jsem se toho naučil, co jsem tady.
Obávám se, že jsem vám někdy dělal kázání. Doufám, že ne moc drsné.
Naopak.
Začnu na novém místě v novém duchu.
A za to musím poděkovat vám.
Jsem rád, jestli se vám to tedy také vyplatilo.
Přišel jsem sem jako chlapec. Odcházím jako muž.
Prosím, vyřiďte ode mě hodně štěstí lady Edith.
Budeme vám vždy velmi vděční, že jste ji zachránil z toho ohně.
A ukazuje se, že jsem ji zachránil pro lepší život.
Hodně štěstí, Barrowe.
Děkuji, milostpane.
Obávám se, že musíme vyjet.
Nesnáším loučení.
Zdá se, že poslední dobou je jich hodně.
Já jsem takový strašák.
- To vůbec ne. - Ale jsem.
Moje vlasy, moje oblečení.
- Vypadám stejně jako před deseti lety. - To já bych ráda.
Ale dala bych si práci?
- Já bych ti dal práci. - Seš tady kvůli něčemu?
Pan Carson říká, že jdou do knihovny.
Dobře. Tady máš. A běž.
- Víš, co je tvůj problém? - Určitě se to brzy dovím.
Opovrhuješ každým, kdo o tobě dobře smýšlí.
Když se nějakému muži líbíš, myslíš si, že je na nic.
- To není pravda! - Není?
Líbil se ti Alfred, byla jsi do něj blázen, když měl oči jen pro Ivy.
Ale když změnil názor
a chtěl si začít s tebou, ty jsi nechtěla.
- To je jiné. - V čem?
Paní Pelhamová je ve žlutém salónu, milostpane. Následujte mě.
Musíš přiznat, že to je něco.
Pokud bude šťastná.
Hrabě a hraběnka z Granthamu.
Omlouvám se, nebyla jsem tu, abych vás uvítala dřív.
Doufám, že se o vás postarali.
- Na nejvyšší úrovni. - Tady je Edith.
- Drahoušku. - Dobrý den, papá.
- A určitě vám to nebude chybět? - Víte, myslím, že ne.
Vlastně už teď se cítím lehčeji.
Já jsem nadšená a nemůžu předstírat, že ne.
- Ale pořád milujete auta? - Nebojte. Pořád je miluji.
Nejste v tom sám. Já jen... Už nechci závodit.
Pak musíte vyjádřit vaši lásku jinak.
Ještě k tomu, musím si najít práci.
- Pane Carsone? Jste v pořádku? - Nevím, jak...
- Pomůžu vám, pane Carsone. - Musíte odpočívat, Carsone.
Chcete se tady posadit nebo půjdete dolů?
Myslím, že půjdu dolů, milostpaní, s vaším svolením.
- Půjdu dolů. - Ničím se netrapte.
Molesley se o nás postará.
Andrewe, pomůžete Carsonovi a najdete paní Hughesovou?
Děkuji.
Potom ho půjdu ho zkontrolovat.
Vypij to. To tě uklidní.
Asi si myslíš, že jsem opilý
nebo že se chvěji strachy s nástupem stáří.
To si nemyslím.
Ale chtěla bych vědět, co to je. Domluvím schůzku.
- Není třeba. - Já nevěřím, že nevědomost je sladká.
- Rozhodně není sladká pro mě. - Není třeba,
protože já vím, co to je.
Měl to můj otec a můj dědeček.
A oběma to ukončilo profesionální dráhu.
Není to žádná nemoc.
Ani to nemá jméno.
Dědeček tomu říkal „paralýza“.
Ale poslední dobou prostě mám „roztřesené ruce“.
Pravdou je, že jsem vyřízený.
Přišla jsem se podívat, jak vám je.
Nechám vás, milostpaní.
- Nejsem nemocný. - Určitě ne.
Ale možná jste unavený. A to není žádná hanba.
Prosím, nedělejte si starosti.
Máte důležitější věci na starost.
Ovšem, že si dělám starosti, Carsone, a musíte mi pomoct.
Víte, jak jste mi drahý,
a jestli je potřeba udělat nějaké změny,
nesmíme se bát tomu čelit.
- Můžu se přidat? - Ovšem.
Mary se šla právě podívat dolů na Carsona.
Ona se vším souhlasí?
No, řekl bych, že má starost, co bude dál, ale s tím se počítá.
Pro ženy může být těžké pochopit, že muž je tím, co dělá,
aspoň pro sebe.
I tak, věci by mohly být horší. Jsem zdravý. Mám báječnou ženu.
Jen se musím rozhodnout, jak strávím život.
„Jen“?
Aspoň je Mary ráda, že jsem přestal závodit. Nesnášela to.
Ne zas tak ráda. Raději by, abyste byl šťastný.
Já chci být šťastný, samozřejmě. Ale hlavně jí chci být hoden.
A já vím, že zním jako Bull-Dog Drummond, ale je to tak.
Tak co by vás zajímalo?
Znáte mě. Pořád se vracím k autům nebo aspoň k dopravě.
Rád bych něco tady na severu, ať můžeme žít na Downtonu.
Místní byznys, abyste byl pořád součástí rodiny tady,
ale měl vlastní identitu i mimo.
Znáte to tady, Tome.
Jestli máte nějaké nápady, nenechte si je pro sebe.
Nenechám, Henry. Tím si můžete být jistý.
Dobrá.
Zdědili jste služebnictvo po lordu Hexhamovi?
Ano, ale bohužel to tady vedli oni, když zde byl,
nebo spíše když zde nebyl.
- Zdá se, že vy to vedete dobře. - Žijete na hradě?
Chcete říct, zda se odstěhuji, až se Bertie ožení?
To jsem nechtěla...
Mám pokoje, které byly předělány na byt pro tetu, takže mám pohodlí.
Ale nemějte obavy. Půjdu jim z cesty.
- Vůbec se neobávám. - Ovšemže ne.
Pořád to říkám, matko,
že je méně starostí mít vás v domě než z domu.
Musí to být zajímavé období pro vás oba, na startu nové vlády.
Na co se chcete hlavně soustředit?
Chceme obnovit Brancaster jako morální centrum regionu,
a to může učinit jen Bertie.
Nejen jako dobrý majitel a hospodář, ale jako mravný muž, který jde vzorem.
Brancaster se už určitě těší takové reputaci.
Ne, bohužel ne.
Mrzí mě, že to musím říct, ale bratranec Peter nevedl život...
Jsem si jistý, že lord a lady Granthamovi to nemusí slyšet.
- Já nesouhlasím. - Jestli má lady Edith...
Prosím, říkejte mi Edith.
Dobrá. Jestli tě má Edith přijmout, měla by vědět, čemu bude čelit.
Bratranec Peter možná měl své zásluhy,
ale jeho mravnost nebyla zrovna uspokojivá.
- Matko, prosím... - Ty návštěvy Tangeru...
Já opravdu trvám.
Dobře.
Ale měl by ses rozhodnout.
Jestli zde chceš být úspěšný, nemůžeš si dovolit udělat chybu.
Rozloučím se. Bertie se o vás postará.
Ajaj.
NEMOCNICE DOWNTON
Plýtvali jsme vaším časem a já se omlouvám.
Vůbec ne.
Ale obávám se, že ty symptomy, které popisujete, to potvrzují.
Kéž by ne.
Já vás nechtěl obtěžovat, ale ona neposlechla.
Chtěla jsem si být jistá.
- A teď se můžeme rozhodnout, co dělat. -„My“?
Nemyslíte si, že vás nechám tím projít samotného, že ne?
Sbohem, dr. Clarksone, a děkuji mnohokrát.
Proč se do toho všeho chcete pustit?
- Víte moc dobře proč. - Tady jste.
- Čekám tady. - Jak jste věděla, že jsem tady?
Jackson řekl, že vás vezl k paní Crawleyové,
a služka řekla, že jste v nemocnici.
Přímo honička. Byla byste dobrý detektiv.
Nebylo nutné ho znervózňovat dalšími lékařskými radami.
Víme to nejhorší.
Prosím, nechte nás se s tím vyrovnat po svém.
Paní Crawleyová se chce zapojit.
Otče, opravdu není nutné ji zatěžovat.
To byste určitě nechtěl, že ne?
- No, „zatěžovat“ ne, ale jestli chce... - Pomozte milostpánovi do auta.
Milostpane.
Nechte nás, paní Crawleyová. Nechte nás být.
- To je vše, co žádám. - Vše.
To žádáte hodně.
Když jste myslela, že ho budete mít na krku roky,
byla jsem nutné zlo.
- Ale teď když má... - Bože, to už je tolik?
Pěkný den, paní Crawleyová.
Hledala jsem tě.
- Nechceš se jít projít? - To bych rád.
Přemýšlel jsem,
co bych mohl dělat, aby ze mě byl vhodný manžel.
- Nebuď hloupý. - Ne, mluvím vážně.
Když jsem závodil, nebyl jsem ti roven,
ale byl jsem výstřední, možná dokonce vzrušující volbou.
Ale teď jsem jen chudý muž, kterého živí jeho bohatá žena.
A to pro tebe nechci.
- Nechci, abys mě musela obhajovat. - Nevadí mi to.
Ale nejhorší je, že jsem si to způsobil sám.
Což je, proč musím něco udělat.
A není to sebelítost. Já prostě vím, že mám pravdu.
Jsem do tebe blázen, víš to?
Ano, to vím a motivuje to vše, na co myslím a co dělám.
Jak potěšující.
Berou nás všechny na výlet po pozemcích.
Bertie říká, že tady je nejlepší výhled a samozřejmě má pravdu.
Řekl ti, že v pondělí bude večeře na ohlášení zásnub?
Kéž bych si byla jistá, že dělám správně. Kvůli němu.
Měl šanci couvnout, jestli chtěl, a vrátil se.
Nejsem přesvědčená, že si uvědomuje, co by se mohlo stát
s jeho matkou nebo kýmkoliv, když se to dostane ven.
Ale proč by se to dostalo ven?
Tedy, papá, na začátku to neměl vědět nikdo, kromě Rosamund.
Teď to víte vy a mamá a Mary a Tom.
A Henry, předpokládám. A pravděpodobně Anna a paní Hughesová.
- Což znamená, že to ví Bates a Carson. - Pochybuji, že to ví Carson. Omdlel by.
Tak možná ne, ale určitě to řekla paní Patmorové, a tak to jde dál.
- Jak by se to vůbec nemohlo dostat ven? - Pak to prostě riskuješ.
Ale drahoušku, já doufám, že to riskneš
a budeš žít dobrý život s milým mužem.
Prosím.
Není to jen oddanost Michaelu Gregsonovi, že ne?
Ne, to není ono.
Velice jsem Michaela milovala, ale je pryč,
a já teď miluji Bertieho. Vlastně víc než kdy jindy.
To je, na čem záleží.
Nedělej si život těžší, než musí být, prosím tě.
Už pojďme. Budou na nás čekat.
Přeji vám vše dobré. Doopravdy.
Řekl bych, že budete všichni rádi, až mi uvidíte záda.
- Ne. - Já nebudu. Dejte mi pusu.
Opatrujte se. A nezapomeňte,
zkuste si získat na svou stranu lidi, se kterými pracujete.
- Vy to zvládnete. - Buďte milejší, myslíte.
No, to by neuškodilo, pane Barrowe.
Jste rychlý a výkonný, a nikdo nikdy neřekl, že jste hloupý.
Není důvod, proč by se vám nemělo dařit.
Děkuji, pane Carsone.
Hodně jsem se od vás naučil,
a jsem vděčný.
- Hodně štěstí, pane Barrowe. - Pane Molesley.
Děkuji za pomoc, pane Barrowe. Je mi jen líto, že...
Jsi pracovitý, Andy, a chytrý chlapík. Přeji ti štěstí.
Pane Barrowe!
Chtěli se rozloučit a Anna nám řekla, kdy budete odjíždět.
Ještě jste mě chytili, milostpaní.
No, pane Georgi, doufám, že budete hodný, až odjedu.
Ne, nebudeme.
Neodjíždějte, prosím.
Já musím, pane Georgi.
Ale pamatujte, budu vždy váš přítel, ať jsem kdekoliv.
Dobře? Hodný chlapec.
Děkuji.
Dobrá. Tak hotovo.
Pojď se mnou. Sbohem, Barrowe. A hodně štěstí.
Sbohem, pane Barrowe.
Divné, že se mi kdysi líbil.
No, ty jsi nikdy neměla moc dobrý odhad v tomhle oboru.
Omlouvám se, že vás ruším.
Jen jsem doháněla nějaké dopisy.
- Snídaně skončila? - Ano.
Přišla jsem, protože...
je tu něco, co byste podle mě měla vědět,
než se dnes večer oznámí zasnoubení.
- Ví Bertie, že jste tady? - Ne.
Ale on ví, co se mi chystáte říct?
Ano. Ví vše.
Nuže...
Raději začněte.
- Víte, kde co najdete? - Myslím, že ano, sire Marku.
Vždy se můžu zeptat paní Jenkinsové, když se spletu.
Služka, Elsie, přijde brzy. Může pomoct.
To je vše, sire Marku?
- Paní Jenkinsová, já a Elsie? - Ano. Tohle není rok 1850, víte?
Co to děláte?
Andy pomáhá s prasečími chlívky.
Selata tu budou co nevidět.
A musím je začít oddělovat od matek.
- Kdo vám tu ještě pomáhá? - Jen starý Joe. Jako vždycky.
Beru dva muže na žně a na selata,
ale hodně pomůže, když můžu využít
sílu mladého muže a neplatím nic navíc.
Měl jsi říct, že sem jdeš. Šla bych s tebou.
Ne. Nechtěl jsem tě zase obtěžovat.
Je to skvělý kluk.
Faktem je, že stárnu, Daisy. Doufal jsem, že se třeba přestěhuješ.
- Ale aspoň můžu počítat s Andym. - Pořád nad tím přemýšlím, přísahám.
Ale je to velký krok, odříznout se od života v domě.
Nebyla bys odříznutá, ne pokud nebudeš chtít.
- Máte ještě nějaké hřebíky? - Jo, mám je tady.
- Dáte si šálek čaje? - Ne, nedělejte si starosti.
Daisy přišla mluvit s vámi, a ne se mnou, jak dobře vím.
Co se stalo? Pohádali jste se? Doufám, že ne.
Nepohádali jsme se.
Jen jsme se úplně neshodli, ne tak, jak by si přál on.
Mohla bys dopadnout hůř.
To pořád všichni říkají.
- Kde jsou? - Šli se projít.
Vím, že to víte.
Edith mi řekla, že za vámi ráno byla.
Proč jsi mi to neřekl?
- Chtěl jsem vás ušetřit. - To je to pravé slovo?
Já bych vám to neřekl.
Bylo to její rozhodnutí, promluvit.
Má to navonět ta její odporná odhalení?
Podle mě její příběh jen ukazuje její odvahu,
její slušnost, její loajalitu a její vysokou úctu k pravdě.
Umím si udělat závěry sama.
Nejsem dítě, matko. Nenechám si rozkazovat.
Bertie.
Máš před sebou těžký úkol.
Úkol, který by ti málokdo záviděl, kdyby o něm věděl více.
Potřebuješ ženu se silným charakterem
- a nejvyšší mravní bezúhonností. - Zcela souhlasím.
- A podle toho jsem si vybral. - Ale Edith je zkažené zboží.
Necítím k ní odpor,
ale ona sama se vyloučila.
A co více, ona to ví.
Jsem rád, že k ní necítíte odpor.
Tak, myslím, že bychom tohle asi měli ukončit.
Řekli, že jste tady.
- Měli to říct lordu Mertonovi. - On odpočívá.
Začínám chápat, proč jsem měla čekat venku.
Paní Crawleyová, můj tchán umírá.
Zbývá mu málo času. Chce ho strávit se svou rodinou.
- Je to tak těžké pochopit? - Ráda bych to slyšela od něj.
To nebude možné. Hezký den.
Měli bychom je vzít zpátky. Je pozdě.
- Chůva bude mít strach. - Ne.
A máma se bude divit, kde jsme.
- Já pracuju. - Já taky.
Správně. Tak zítra začnu hledat.
- Řeknete to Mary? - Myslím, že ne. Ještě ne.
Ten nápad by se jí zdál divný.
- Má více představivosti, než si myslíte. - Ona má mé uznání, Tome,
ale jsme tady páté kolo u vozu, vy a já.
- Každý jinak. - Možná.
Ale tentokrát to chci udělat bez jejich pomoci.
Nevadí? Znamená to pro mě hodně.
Ne, jsem vděčný. Jsem připraven to risknout, tak jako vy.
- Pojďme. - Pojďme.
Řekněte paní Potterové, že paní Crawleyová zůstane na večeři.
- Nebudeme se převlékat. - Je mi jedno, co jím.
Nesmysl. Vždycky vaří pro deset.
- Měla byste to říct Sprattovi. - Řeknu, milostpaní.
Pokud ho najdu.
- Co? - No, má teď tolik práce.
Je tak zaměstnaný, tak duchem nepřítomný.
Co to mělo znamenat?
V mysli Denkerové, víte, je ona Salomé tančící okolo Sprattova Heroda.
Teď, řekněte mi prosím více. Paní Greyová vás skutečně vyhodila?
- Ani mě nenechala jít dovnitř, ale ano. - Takže on... on je jejich zajatec.
Možná opravdu chce vidět jen jeho rodinu.
Nic takového.
Oni ho drží pod zámkem.
Teď když odchází, nesmí být žádný další nárok na panství.
- O to tady jde. - Ale co můžu dělat?
Sotva se můžu protlačit přes sluhy
- a utíkat nahoru do pokoje. - Nevím proč ne.
Jak říkal můj nebožtík otec, když selže mozek, zkus sílu.
Podívej se na to.
Myslel jsem, že mě to mine, ale takové štěstí nemám.
To je vše.
- Neruším? - Ne, ne.
Co se děje?
Přijmu tu nabídku od pana Dawese, na ten domek.
Chápu. Takže teď už je to jen jeden lokaj a já.
Myslel jsem na to. Možná bych mohl vypomoct,
při velké společnosti nebo speciální příležitosti.
Mám svou livrej a jen bych musel přijít z vesnice.
Vaše livrej zůstane zde.
To je laskavé, pane Molesley.
Pan Carson bude nesmírně vděčný, až bude zase při smyslech.
Děkuji. Víte, kdy půjdete?
Záleží, jestli bych měl odpracovat výpovědní lhůtu.
Není třeba. Mohl bych si začít zvykat.
Pak si postupně odnosím věci a tak do týdne se odstěhuji.
Řeknu vám kdy.
Pane Carsone? Je vám dobře?
Naprosto skvěle.
- Proč říkáš, že je ti „naprosto skvěle“? - Aha.
To teď mám vykládat celému světu mé osobní problémy?
A kdy jsem tedy nebyl při smyslech?
No, vážně. „Vaše livrej zůstane tady.“
Faktem zůstává, že jsme tu jen Andrew a já,
a já jsem úplně k ničemu.
Nemohla bych přijít sem žít, vidět vaši matku každý den,
dívat se, jak si hraje s Marigold a neříct jí o tom.
Prostě jsem nemohla.
Se mnou si moc nehrála. Ale to nevadí.
Omluvte mě.
Oba jsme objasnili naše postoje a teď to musíme dohrát.
- Bylo to skutečně nutné? - Pro mě ano.
Jsem ráda, že jsi to řekla. Jsem na tebe hrdá.
Už přichází. Všichni se usmívejte.
Hrabě a hraběnka z Lisabonu.
Myslím, že si nedám žádný sýr.
- A co ty, má drahá? - Ne.
Ne?
Tak přejdeme.
Teď je ta chvíle?
Jaká chvíle?
- Panstvo, dámy a pánové. - Smím říct pár slov?
Myslím, že matce přísluší
poděkovat vám všem za laskavost prokázanou mému synovi tím,
že jste ho dnes přišli podpořit.
Tato změna v jeho životě je velká zodpovědnost.
Ale pro nás oba je uklidňující vědět,
že jsme obklopeni přáteli.
Připíjím vám všem.
A nyní je řada na mně, abych učinil mé oznámení.
Mám těžký úkol...
Radím, abyste promluvila nebo ho ztratíte navždy.
Dovolte mi, abych já učinila toto šťastné prohlášení.
Víte, můj syn se zasnoubil s báječnou lady Edith Crawleyovou,
která je tady dnes se svými rodiči.
Napijme se na jejich zdraví.
Na Edith a Bertieho.
- Na Edith a Bertieho. - Na Edith a Bertieho.
Andy panu Masonovi tolik pomáhá.
No to bych řekla. Jistě si ho oblíbil.
Ale můžete mít někoho v oblibě a nedřít se tak.
Dělá mi dobře slyšet, že to říkáš.
Nechci tím nic říct.
To je tvoje verze a ty si na ní trváš.
Dobrý den. Co pro vás můžu udělat?
Jen jsem zašla popřát dobrou noc. Odcházíme.
Zpátky do bezstarostného hnízda lásky.
Doufám?
Je to hnízdo lásky, jistě.
Ale žádný život není bezstarostný.
Dobrou noc.
To byl tedy neočekávaný obrat.
Vůbec ti nenaznačila, že to přijde?
Od rána se mnou nepromluvila.
Nevadí mi přiznat, že jsem ohromená. Nadšená, ale ohromená.
Obávám se, že mluvíte o mně.
Ne, vůbec ne.
Doufám, že nebudete litovat.
Měla bych odmítnout snachu, která je, ke svému původu a inteligenci,
naprosto a nezpochybnitelně čestná?
Čekala jsem, kdy to někdo konečně objeví.
Byla připravená se zříct
významného postavení, ani nemluvím o štěstí,
raději než ho získat podvodně.
- Musíme ji pochválit. - To rozhodně.
A neříkáte to jen, abyste se vyhnula hádce s Bertiem?
Částečně ano, ale celý den jsem o tom přemýšlela
a věřím, že to může vyjít.
- Opravdu skvělé. - Dobře.
Pak je vše urovnané.
Ale je tu ještě jedna věc.
- Co je to? - Políbíš už mě, k sakru?
- Řekl někdo lordu Mertonovi, že jsme tu? - Rozhodně ne. Ani neřekne.
Už paní Crawleyovou nepotřebujete, aby se o něj starala místo vás, že?
A nebudete muset čekat dlouho.
Tak leží nahoře ve stínu smrti a dělá, co mu řeknete.
- Proč bychom měli rušit jeho klid? - Slyšel jsem hlas lady Granthamové.
- Tomu věřím. - Proč mi nikdo neřekl, že je tady?
- Co dělá dole? - Bylo to nečekané.
- A proč vy jste se nestavila? - Ona se stavila.
Nepustili ji dovnitř.
- Cože? Je to pravda? - Ovšemže ne.
Tak, teď uděláme tohle.
Půjdeme teď nahoru a najdeme komorníka.
Večer může přenést ke mně domů vše, co potřebujete.
Otče, to celé je zbytečné a nepříjemné.
- Navrhoval bych... - Ne.
Nechala jsem vás o nás rozhodovat dost dlouho. Postarám se o vašeho otce.
- Ale nepochybně by bylo... - Ne!
Larry, jsi můj syn a miluji tě, ale nedokázal jsem si tě oblíbit.
Necháš mě, prosím, prožít to, co mi ze života zbývá?
- Ale tohle je tvůj domov. - Už ne!
Nech si ho! A nechť ti přinese radost.
A kromě toho...
mám v úmyslu se za něj provdat, jakmile to zařídíme.
To je směšné!
Otče, paní Crawleyová vás chce odvést
od vašeho syna a rodiny a unést vás do manželství.
Co na to řeknete?
To je naprosto úžasné.
A kdo se o tom může přít?
Děkuji, pane Molesley.
- Takže návštěva byla úspěchem? - To byla.
- Kdy je svatba? - Myslíme, že Vánoce by byly fajn.
Možná na Silvestra, kdy je ještě vše vyzdobené.
To je dobrý nápad.
Tak se probudíte na Nový rok do nového života.
Mary.
Vím, že jsi to vše zařídila ty, když jsi zavolala Bertiemu a Rosamund.
Věděla jsem, že není po všem.
- Ale proč jsi to udělala? - Bylo to kvůli tomu, co řekla babička.
Že by to byla škoda pro vás oba.
Jsi plná protikladů.
Léta jsem kvůli tobě nešťastná a pak mi dáš zpátky můj život.
Podívej, jsme sestry a těmi zůstaneme.
Tak zkusme, ať je to v budoucnu lepší.
Takže lady Edith má být markýza,
což téměř vynahradí, že lady Mary není vévodkyní.
- Slyšte, Becky Sharpovou. - Odešli na večeři.
A milostpán říkal, že chce jít brzy spát.
Nedivím se mu. Taky by mi to nevadilo.
Nepoděkovala jsem ti za všechnu tu dřinu na farmě. Ne pořádně.
Není třeba. Bylo to pro pana Masona.
No, stejně jsem ti moc vděčná.
Vím, že mě nemáš ráda, Daisy. Ne tak jako já tebe.
- Tak proč předstírat. Buďme upřímní. - Andy.
Nic neříkej. On ztratil zájem, tak teď jsi na něj milá.
- Ne tak úplně. - Ale skoro, to jsem si jistá.
Zatímco jste byla pryč, já...
Přijal jste nabídku pana Dawese. Věděla jsem, že to uděláte, a jsem ráda.
Neztratíme kontakt. Já sem budu chodit často.
Ne, neztratíme kontakt.
Tím si můžete být jist.
Tak, máme tři měsíce
na přípravu svatby, takže nechci žádné chyby.
Myslím, že nikdo nechce chyby, paní Patmorová.
Prostě se stanou.
29. PROSINCE 1925
Myslím, že to jsou ty,
- co milostpaní chtěla. - Výborně.
Carsone!
Lady Rose, jak rád vás opět vidím.
- Pane Aldridgi. - Dobrý den.
- Rose? Atticusi?
Čekali jsme vás nejdříve až tak za hodinu.
Posádka byla velmi rychlá při vykládání zavazadel.
Téměř to vypadalo, že jsou nedočkaví se nás zbavit.
- Mary! - Rose.
Dobrý den, Henry. Ráda vás vidím.
- A kde je miminko? - Bohužel jsme ji nepřivezli.
Chůva to nedovolila.
- A musíte dělat, co chůva říká. - Jsou to takové tyranky.
Pořád mluvila o nemocech, které čekají na palubě,
a všech bacilech, které by si dovezla z Anglie.
- Ale zmeškala Vánoce s vámi. - Já vím.
Chudák kapitán se tak snažil s vlaječkami a stromky
všude na palubě, ale já jsem plakala každý den plavby.
Ona stejně neví, jestli jsou Vánoce nebo úterý.
- To může říct jen muž. - Ale má jen tři měsíce.
Ale je tak chytrá.
Mám spoustu fotek.
- Kde je tatínek? Nemůžu se ho dočkat. - Doufal, že tu bude na večeři,
ale telefonoval, že se trochu opozdí.
Víš, jak je nadšený, že bude mít tu řeč?
Já taky.
Drahá Rose.
- Jak rád vás vidím. - Já vás také.
- A Atticusi. - Dobrý den.
Nebylo to chytré, že si vzal volno?
Má spoustu práce v Londýně, ale děláme, že jsme zde jen za zábavou.
Tak začněme tu zábavu tím, že si dáme čaj v knihovně. Carsone?
- Milostpaní. - Za chvilku.
Musím pozdravit služebnictvo.
Vím, že je teď manželkou a matkou, ale zdá se mi pořád stejná.
- Znamení vaší péče o ni. - Nebo mé slabosti.
Půjdeme.
- Je krásná. - Celý tatínek.
- Jmenuje se Victorie, milostpaní. - Ano, Victorie Rachel
po Atticusově matce, a Cora po lady Granthamové.
Ne Susan po vaší matce?
Ne.
Nečekala jsem, že vás uvidím, Molesley.
- Lady Mary psala, že jste teď učitel. - Ano, jsem, milostpaní.
Ale jsou prázdniny, a budu tady až do svatby,
Doufám, že to Carson ocení.
Anno! Podívejme!
- Kdy to bude? - Tak za deset dní, milostpaní.
Nezávidím vám, ale potom je to zábava.
To si musíte pořád říkat, když to probíhá.
- Přijel Barrow na svatbu? - Je pozvaný, milostpaní,
ale nevím, jestli bude moct odjet.
- Ovšem. Má novou práci. - Kterou nesnáší.
Nepřeháněj. Jen... je to klidnější, než na co byl zvyklý.
- Jste mi povědomý. - Andy, milostpaní, nahoře Andrew.
Začal jsem na vaší svatbě v Londýně, a pak mě přijali sem.
Zalíbil se mu vesnický život. Že jo, Andy?
Paní Patmorová, mám požádat lady Mary, ať přijde dolů a postaví konev na čaj?
Už je to připravené, pane Carsone.
Copak děláte?
Starejte se o sebe.
- Pane Spratte, já vím, že mě nesnášíte. - Proč bych vás nesnášel?
Protože jsem zajímavá,
protože jsem exotická, protože jsem atraktivní.
Proboha, to je horší, než jsem myslel.
Máte často potíže s rozeznáním reality od fikce?
Náhodou, pane Spratte,
mám velkou úctu k pravdě, na rozdíl od vás.
Na rozdíl ode mě?
Znám vaše nečisté tajemství.
Jen si říkám, co by si o vašem dvojím životě myslela milostpaní?
- Prosím. - Přes den majordom, v noci spisovatel.
Jako Dr. Jekyll a pan Hyde.
- Kdy jste to zjistila? - Při návštěvě lady Edith.
Proč jste se o tom nezmínila za celé ty týdny od té doby?
Myslela jsem, že vás možná ušetřím.
Ale teď se mi nelíbí váš tón.
Tak co uděláte?
No, to vím jen já a na vás je to zjistit.
Měla jsem takovou radost z vás a lorda Mertona.
Děkuji.
Doufám, že jsem napsala dost o vašem krásném svatebním daru.
Bylo to tak milé. Knihy jsou Dickieho oblíbená věc.
- Proč dnes nepřišel? - Chtěl přijít.
Ale vždy mám strach, aby se příliš neunavil.
Není zdravý, víte?
Říkám to, ale je zvláštní, že vypadá velmi zdravě.
Na svatbu rozhodně přijde.
- Nelituje, že dal Cavenham Larrymu? - Ne.
Ať se s Amélií utápí v přepychu.
Jen ať jim slouží. My jsme šťastní, jak jsme.
Zítra odpoledne musím předsedat schůzi v nemocnici.
- Dobrá. - Co je to za schůzi?
Zveme veřejnost,
naše finanční přispěvatele, ale i obyčejné lidi.
Myslíme, že je důležité, aby chápali, co děláme.
- Den před Edithinou svatbou? - Bude to nanejvýš dvě hodiny.
My tady pomůžeme, Atticus a já.
- O to nejde. - Tak o co jde?
Tom, Mary a já máme zítra také nějaké vyřizování v Yorku.
Já to zvládnu. Jde jen o květiny a ty už jsou vybrané.
Coro, určitě bys u toho nechtěla být?
- Nech to, Roberte. - Jaké vyřizování?
Uvidíš.
Carsone, mohl bych dostat ještě bordó?
- Andrewe? - Je hned tady.
Andrew vám naleje, milostpane.
Není to vzrušující?
Bylo to ve všech novinách i v New Yorku.
Lady Edith a její milionářský markýz.
- Nebyl ani jedno, když mě požádal o ruku. - Ale byl, když jsi přijala.
Sire Marku, smím vám připomenout, že na Silvestra budu pryč?
Paní Jenkinsová přinese čaj.
Kuchařka bude servírovat čaj v salónu?
Lady Stilesová to dovolila, jen pro jednou.
Snad za tři až čtyři dny.
- Tady. - Děkuji.
- Omlouvám se. Nemohl jsem se utrhnout. - Ne.
Drahoušku, vypadáš báječně.
- Vy hladově, papá. Necháme něco donést? - Ne, děkuji. Večeřel jsem ve vlaku.
Doufám, že jsem tě nezklamala, že zmeškám ty květiny.
Ne.
Papá prostě nelibě nese, kolik času věnujete nemocnici.
- Čas, který nevěnuji jemu. - Určitě to dělá nevědomě.
Muži jsou nevědomí většinu času.
Napadá mě, že bychom měli počkat až po svatbě.
Ne. Užije si tak svatbu více.
O co jde?
- Přicházím se svou novou verzí. - A s mou také.
Mně se líbí i ty staré verze.
Nemyslíš, že Carsonovo chování u večeře bylo dost divné?
Už dlouho se chová zvláštně.
Neměli bychom zajít dolů a zjistit, o co jde?
Nedá se to léčit. Není na to lék.
Ale mrzí mě, že lady Mary měla za nutné vás tím obtěžovat.
Ona ne. Byl jsem zmatený z té věci u večeře.
Chápu. No možná je to tak lepší.
Protože zjevně nemám jinou možnost než nabídnout mou rezignaci.
Co? To neříkáte vážně.
Je mi líto, milostpane, ale nemohu zůstat, nemohu-li vykonávat mé povinnosti.
Měl jsem k vám být upřímnější, milostpaní.
- Nevěděla jsem, že jste tady. - Prosím, pojďte dál, paní Hughesová,
a řekněte něco vašemu muži.
Tak vám to řekl, milostpane?
Až bude po svatbě, podám inzerát
a sám povedu předběžné pohovory.
Nemohl bych dát tento dům...
ani tuto rodinu do rukou někoho, komu nevěřím.
To je velmi radikální.
Ale zůstanete s námi, Carsone?
Zůstanete na panství, budete dohlížet na všechno,
pomáhat s velkými událostmi a tak?
Rád bych na to řekl, že ano, milostpaní,
ale pochybuji, že nový majordom by za takových podmínek práci přijal.
Vím, že já ne.
Dickie?
Dickie, co děláš v nemocnici?
Teď se cítím hloupě. Nachytala jsi mě.
Neodpověděl jsi mi na otázku.
No, pravdou je,
že žiji jako nemocný, ale necítím se nemocný.
Tvá péče o mě je skvělá.
I přesto bych teď měl chřadnout a není to tak.
- Proč jsi o tom neřekl něco dřív? - Nechtěl jsem ti vzbuzovat naděje.
Co řekl dr. Clarkson?
Před svatbou udělá nové testy.
Ale prý je nepravděpodobné, že by se v Londýně spletli.
Praxe na Harley Street nezaručuje výbornou kvalitu.
Květiny jsou hotové.
A Brock se ráno vrátí, aby vyměnil všechny, co uvadnou.
- Výborně. Kde bydlí Bertie? - U jeho matky na hradě Howard.
Měli jsme ho pozvat na večer.
To přináší smůlu, takže to nebudeme riskovat.
- Kde je Cora? - Odešla do té zatracené nemocnice.
Proč nejste rád, že tam chodí?
Protože zneužívají její dobré vůle.
Ale ji to baví.
Proto ji mohou využívat.
Co dělali Tom a Henry? Zdálo se to přísně tajné.
Roberte, zvládnete to, když vás požádám, ať mě odvezete do vsi?
- Co? Teď? - Když mi půjčíte auto, já pojedu.
Ne, musí to být Robert.
Bude to chvilka. Budeme zpět na svačinu.
- Když na tom trváte. - Obávám se, že ano.
- Kéž byste mi to prostě řekli. - Ne, je to překvapení.
- Nesnáším překvapení. - Už tam stejně jsme.
- Co mám vidět? - No, není to jasné?
Auta Talbot a Branson.
AUTA TALBOT & BRANSON AUTOSERVIS
- To vypadá jako rozjetý podnik. - A to také je!
Skutečný podnik.
I když ta auta v obchodě jsou jediná na skladě. Ale získáme další.
Jak to bude fungovat?
Prozatím budu chodit do kanceláře panství i sem.
Henry tady bude celý den.
Budu mít auta v mém životě, ale bez závodění,
a nakonec spolu vybudujeme prosperující byznys.
To znamená, že jste prodejci ojetých aut.
Budeme, až nějaké prodáme.
Mary, teď není čas být snob.
Domluvíme si prodej nových aut, až to půjde,
a časem půjdeme do výroby.
Není to špatné, být vdaná za pana Rollse nebo pana Royce.
Přepočítal jsem se?
Stydíš se za mě? Za nás?
- Blázníš? - Proč?
Jsem hrdá jako nikdo na světě.
Díky bohu.
Už nikdy nebudu o nic žádat, přísahám.
Ale budeš. A taky to dostaneš.
- Co? Jsi si jistá? - Zcela jistá.
Ale nesmíš to nikomu říct. Nechci ukrást Edith její slávu.
Což je samo o sobě znamení budoucích dobrých časů.
Proč jsme tady?
Tak tím je vyřízen provoz. Ale jsou nějaké další otázky?
Zruší nová pojistná smlouva platnost starých smluv?
Ne. Všechny existující smlouvy budou plně uznávány.
To vám slibuji.
- A dr. Clarkson... - Maud!
Nezdržuj milostpaní.
Proto jsem tady, slečno.
- Dr. Clarkson se přestěhuje do Yorku? - Nemusíte se bát.
Zůstane tady a bude se o vás starat.
Chci vás ujistit, že se skutečně nic nezmění
ze dne na den.
Jak všichni víte, to se v nemocnicích často nestává.
Copak je?
Připomíná mi to, jak za války vedla dům jako sanatorium.
Ještě si myslíte, že ji využívají?
Jestli si ji chcete udržet, Roberte, musíte ji pustit.
Já na ty americké slogany moc nejsem.
Tak zapomeňte na slogan a poslouchejte.
Máte báječné manželství. Po zkušenosti s rodiči o tom něco vím.
Nepokazte si to teď tím, že jí dáte na vybranou.
Prosím.
Tato nemocnice vám sloužila dobře a dlouho.
- Je hotová káva? - Co si zítra obléknete?
Nevím. Jedny z mých nedělních šatů.
- Já nemám nic hezkého. - To určitě není pravda.
- Ale nás si nikdo všímat nebude. - Já vím, ale chtěla jsem vypadat hezky.
Neměla lady Rose včera krásné vlasy?
- Tak hladké a elegantní. - Ty máš pěkné vlasy.
Proč nezkusíš nový účes, když nejsi spokojená?
Nevadilo by, kdybych šla dneska nahoru o trochu dřív?
- Co je „o trochu“? - No, teď.
- Zatímco jsou všichni ještě dole. - Co to s tím má společného?
Tak běž.
Ale varuji tě, nechám mytí nádobí na ráno.
- Daisy, co děláš tady nahoře? - Jen pro něco jdu.
Mám o pana Spratta strach.
Zdá se, že pracuje od nevidím do nevidím
a možná ještě více.
- To nezní jako Spratt, kterého znám. - Souhlasím.
Tolik se změnil, co vzal tu novou práci.
Pryč je ten spolehlivý majordom, zdrženlivý a vážný,
a místo něj novinář.
Prozrazující tajemství všech, které zná.
Spratt pracuje jako novinář?
Promiňte, milostpaní. Myslela jsem, že to víte.
Nenapadlo mě, že by vzal to místo,
aniž by nejprve dostal vaše svolení.
Víme, který časopis ho zaměstnává?
Ano, milostpaní. Lady Edith.
Její časopis. Vlastně tady mám jedno číslo.
Otevřené na správné stránce.
Jak příhodné.
Bože. Cítím se zodpovědná.
Asi jsem měla držet jazyk za zuby.
- Stejně myslím, že pravda vyjde najevo. - Vždycky, Denkerová. To vždycky.
Nebuďte na něj příliš přísná, až mu budete dávat výpověď.
Prosím. Kvůli němu, nebuďte příliš tvrdá.
Proč... proč... proč bych měla... Proč bych mu měla dát výpověď?
Proč... proč bych to dělala?
Odpočiň si. Budeš celý den na nohách.
Já jí to říkám pořád.
Kde jsi byla? Mám hodně práce, jestli se chceme dostat do kostela včas.
- Já nepůjdu. - O čem to mluvíš?
O svatbě. Nemám co na sebe a všem je jedno, jestli půjdu.
- Zůstanu a nachystám jídlo. - To jsou nesmysly.
- To je, protože Andy nemá zájem? - Co?
- Andy jí dal košem. - To není pravda.
- Proč máš takhle nasazený ten čepec? - Jak?
Stáhnutý dolů přes uši. Copak je?
- Nic. - Tak ho sundej.
- Ne! - Daisy, hned ho sundej!
Co jsi to udělala?
Ach, Daisy!
Nechte ji. Pak s ní promluvím.
No, můžeš se smát.
Ale to kvůli tobě ze sebe udělala blázna.
Co? Vždyť jí na mně vůbec nezáleží.
Není divu, že jsi sám, chlapče. Vůbec neznáš ženy.
Nemůžu uvěřit, že se to opravdu děje.
Aspoň ne mně.
- Jsou děti připravené? - Požádala jsem Baxterovou, ať se podívá.
Mluvila jsem s paní Pelhamovou a vezmu Marigold na Brancaster.
Takže tam bude, až se vrátíte z líbánek.
Chůva už děti připravuje. Musíme se převléknout.
Nevěděla jsem, že se má česat, zatímco to fouká.
- Měla ses zeptat. - Nenechala bys mě si to půjčit.
- Měla by sis sednout. - Jsem skoro hotová.
Jak vypadám?
- Jako Clara Bowová. - Nepovídej.
- Andy, pomůžeš mi s tím prostěradlem? - Já to udělám.
- Nebuď nervózní. - Já chci být nervózní.
Já to udělám.
Děkuji.
Daisy, myslím, že jsme nebyli moc sehraní.
Nevím, co myslíš.
Jestli vážně nevíš, tak toho necháme.
Ale jestli víš,
tak pojďme to zkusit vyladit.
Nové dítě, nový podnik.
Asi jsem už někdy byl tak šťastný, ale neumím si představit kdy.
Vážně. Připomeň mi, abych ti už nikdy neříkala tajemství.
Ne vždy jsme mysleli, že bude šťastný konec i pro Edith.
No, je tu hodně v sázce. Ale s trochou štěstí budou spokojení.
Což je anglická verze šťastného konce.
Proč myslíte, že my Angličané jsme jací jsme?
Názory se různí. Někdo říká, že je to kvůli historii.
Ale já obviňuji počasí.
Prosím, slečno Edmundsová.
Není to příliš vepředu?
Určitě ne. Jestli někdo, tak vy jste jí zachránila život.
No, jsem ráda, že nikomu nevadí, že ji pobízím, aby pracovala.
- My tady máme rádi silné ženy. - Ano, opravdu?
Ujišťuji vás, že je vskutku máme rádi.
Za chvíli si musím přesednout,
ale chtěl jsem vám říct před obřadem, že mám výsledky.
- Nemá anémii. - Ne, on má anémii.
No, nebudeme naříkat.
Konečně, není to velké překvapení.
Odpusťte. Vy máte anémii, ale není to perniciózní anémie.
Cože?
Má anémii z nedostatku železa, s nízkým hemoglobinem.
Takže neumřu.
No, musíte se opatrovat,
ale ne, neumřete. Aspoň ne na tohle.
Omluvte mě.
Tak jste zvládl přijet?
Nebojte se. Ten věčný kolotoč očekává můj návrat.
Jak se vám daří? Vycházíte tam se všemi?
Není tam moc „všech“, se kterými mám vycházet.
Nelíbí se vám to, raději než pořád bojovat s celým světem?
Možná.
Co se děje?
Je tu trochu horko.
Vypadáš nádherně.
Ach, papá.
Myslel jste někdy, že přijde tento den?
Nejsem si jistý. Možná.
Ale vždycky jsi mě překvapovala, víš? Ale nelze naplánovat perfektní sňatek.
Zbožňuji ho. Chápete to?
Dovol mi být trochu pyšný.
Já se nakonec uklidním.
Jestli jste pyšný na mě,
buďte tak pyšný, jak chcete a jak dlouho chcete.
Ráda bych řekla,
že jsem na Brancasteru měla tušení, ale myslím, že ne.
- To já určitě ne. - Je to zvláštní.
Jednu chvíli se sotva známe a v mžiku jsme příbuzní.
Připraven?
Nemůžeme to říct jen rodičům?
Jakmile Edith odjede na líbánky, můžeme to říct všem.
- Budete teď nejlepší přítelkyně? - Jsi tak sentimentální.
Ale budete?
Neměj starost.
Jsme sestry. A sestry mají tajemství.
„Drazí milovaní, shromáždili jsme se tu před zrakem božím
a před tváří této kongregace,
abychom spojili tohoto muže a tuto ženu do posvátného svazku manželského,
což je úctyhodný stav
ustanovený od Boha v časech nevinnosti člověka,
a proto nemá nikým
být zakládán ani podnikán neúmyslně,
lehkovážně či svévolně,
ale se zbožnou úctou, uvážlivě, vědomě, rozvážně
a bohabojně.“
„Pokud někdo může vyjevit jakýkoliv důvod,
proč nemohou být spolu právoplatně spojeni, ať promluví,
jinak ať od tohoto okamžiku
zůstane mlčet navždy.“
Poslední odchází z domova.
Nelogicky, mám velký pocit úspěchu.
I když bůh ví, že jsem s tím neměl moc co dělat.
Přesto je to dobře odvedená práce.
Mám ti říct o jiné dobré práci? Tvoje práce v nemocnici.
Proč to říkáš?
Jel jsem včera na tu schůzi. Rose mě donutila ji tam vzít.
- Měl jsi je pozdravit. - Zaujatě jsem tě sledoval.
A víš co? Byl jsem na tebe velmi hrdý.
- Neříkej to, jestli to tak nemyslíš. - Myslím to vážně.
Ty jsi skutečně významná žena a já mám to štěstí, že jsi má manželka.
- Tak toho nemusím nechat? - Stejně bys to neudělala.
Asi ne.
Ale je to mnohem příjemnější, když mám tvůj souhlas.
Tyhle jdou na servírovací stůl.
Jen je tam odneste, potřebují je tam.
Ještě nejsou vůbec hotové!
Dej je zpátky do trouby. Ale hlídej.
Ne! To tam ještě neber.
- Máte epsomskou sůl? - Měla bys ji brát? Jsi nemocná?
- Trochu rozrušená. Nic vážného. - Vidím, že všichni jsou v jednom kole.
Stejně to byl krásný obřad. A lady Edith je vdaná. Aleluja!
A když slečna Marigold pojede
na hrad Brancaster, vypadá to na dobrou budoucnost.
Ačkoli čím méně řečí, tím líp.
Jestlipak jí to někdy řeknou.
- Řekla bych, že ano. Až vyroste. - Měla by sis sednout.
Za chvilku. Jen odnesu nahoru ten vysoušeč.
Nechám vás tady.
- Rozhodla jsem se přestěhovat na farmu. - Nebudeš litovat.
Rozhodla jsem hodně věci, ale neřeknu ti všechny teď.
Andy, odnes to nahoru!
- Můžu dostat další skleničky? - Ano.
Zatraceně, nemohu to nalít!
Carsone? Jste v pořádku?
Já...
- Velmi se omlouvám, milostpane. - Prosím vás.
- Já můžu nalévat. - Ne, já to udělám, pane.
- Pane Barrowe, jste tady jako host. - Rád pomůžu, pane Carsone.
Carsone, já mám řešení.
Vy a paní Hughesová zůstanete ve vašem domku.
Ale co kdybychom požádali Barrowa, aby byl nový majordom?
Carson, poradce, bude všechno řídit, jako to řídil vždycky.
Co myslíte, Carsone? Budete mít od panství penzi.
Nemůžete říct, že Barrow není dost zkušený.
Ne, to bych neřekl, milostpaní.
Já ho vyškolil.
No, Barrowe? Chtěl byste být tady majordomem?
- Zajisté, milostpaní. - Tak je to domluvené.
Barrow odpracuje svoji výpověď
a začne k datu, které vám bude vyhovovat.
Nechci vás do ničeho nutit, pane Barrowe.
A já si nechci nic vynucovat, pane Carsone.
Myslím, že milostpán našel řešení.
Měli bychom být rádi.
- Promiňte. - Ano, pane?
Anno, doufám, že nepracujete.
Jen jsem přinesla zpátky ten vysoušeč, milostpaní.
Měl velký úspěch.
Ten klobouk je tak těsný, bolí mě z něj hlava.
- Myslíte, že jde roztáhnout? - Já to zkusím, milostpaní.
Panebože.
Odtekla vám voda.
Dobře. Žádnou paniku.
Měla bych jít domů, mám tam věci.
Nebuďte směšná. Vezmete si mou noční košili.
Dobrá. Tak vás svlékneme.
To není v pořádku.
Proboha. Co na tom všem teď záleží?
Batesi!
Batesi! Batesi?
- Pane Talbote? - Tady jste.
Měl byste rychle jít, i když bůh ví, jak dlouho to potrvá.
- Já nerozumím. - Omlouvám se.
Anna je v pokoji lady Mary a dr. Clarkson je tam s ní.
Panebože!
- Ale nemůže rodit teď! - Nemá moc na výběr.
V pokoji lady Mary? To jistě ne.
Spratte, Denkerová mi řekla vše o vašem sloupku.
No, já bych nic neřekla, ale myslela jsem, že to milostpaní už ví.
Věřte tomu a uvěříte všemu. Milostpaní, já...
V budoucnu se přijdu poradit o šatech za vámi,
a hotovo.
Kdo věděl, že máme v suterénu takového experta?
- Dámy a pánové... - Já...
- Projevy. - ...kdybyste mi chvíli věnovali pozornost?
Udělala jste chybu, slečno Denkerová, ve spěchu se mě zbavit.
- Jakou chybu? - Není ráda předvídatelná.
A jsem bratranec jejího otce.
Jestli myslíš vážně, co říkáš, Daisy,
- s chutí si na to připiju. - Myslím. Stěhuji se na farmu.
Pak doufám, že vás tam taky budeme vídat častěji, paní Patmorová.
- No, já nevím. - Myslím, že víte.
Měl byste jít nahoru na proslovy.
Je mi velkým potěšením snést požehnání
na hlavu naší krásné markýzy z Hexhamu.
Ale nejprve bych měl přečíst telegram od její babičky,
té obávané paní Levinsonové.
„Je mi líto, že nemohu být s vámi.“
„I když se modlím za ty, kteří podstoupí námořní rizika, jsem na ně příliš stará.“
„Bůh vám žehnej oběma. Babička.“
- Do určité míry je mi líto, že tu není. - Do určité míry.
Ale ne ve velké míře.
Budeme mít tak báječný život.
Snad tohle všechno není jen sen.
Na Edith a Bertieho, na nevěstu a ženicha.
Na nevěstu a ženicha!
Mám vzít skleničku Mary? Tipnu si, že ji bude potřebovat.
Její komorná rodí v jejím pokoji? Jak moderní.
- Nebylo to úplně plánované. - A co v životě je?
Měl bych jít nahoru.
Jednu pro mě.
Je milý.
Přeji vám štěstí s vaším podnikem, i když ho nepotřebujete.
Všichni ho potřebujeme, slečno. Všichni.
Už jdou! Odjíždějí!
To si nenechám ujít. Honem!
Doufám, že vás nezklamu.
Jen ho milujte. Tím mě nezklamete.
Měj se báječně, drahoušku, a s ničím si nedělej starosti.
Je to tak zvláštní. Cítím se tak naprosto šťastná.
Tak šťastná jsem ještě nebyla.
Ale teď budeš, ještě hodně dlouho.
- Pospěšte, nebo zmeškáte vlak. - Hoď ji. Jinak to přinese smůlu.
Připravení?
Nemáte vy štěstí?
Na shledanou. Sbohem, drahoušku.
Blahopřeji!
Děkuji, Baxterová.
Na shledanou.
Vypadáte nádherně, má drahá.
- Ať se vám daří. - Děkuji.
- Blahopřeji. Brzy na shledanou. - Na shledanou.
Sbohem, všichni.
Doufám, že nejste příliš nešťastný z toho, jak se to vyvinulo.
Downton bude úplně jiný bez vás u kormidla.
Svět je úplně jiný, než býval, milostpane,
a panství Downton se musí měnit s ním.
Zajistěte, aby bylo dost pití dole, na uvítání nového roku.
Smím využít této příležitosti,
abych popřál vám a milostpaní ten nejšťastnější nový rok?
Nikdo by se nemohl modlit za vaše štěstí upřímněji než já.
Jsme vám velmi vděční, Carsone.
Doufám, že to víte.
Skutečně velmi vděční.
Za všechno.
Ráda bych dále pracovala, milostpaní, když to vyřešíme s dítětem.
Přes den zůstane tady v dětském pokoji.
Ve správný čas se k němu připojí malý Talbot. A pak uvidíme.
Přišel jsem odvést lady Mary a pana Talbota dolů
na přípitek s námi.
- Tohle je pro vás. - Děkuji, milostpane. To je laskavé.
To už je čas? Odjela Edith v pořádku?
Ano. Už dávno.
- Tohle je nový přírůstek? - Ano, je, milostpaní.
Jsem otec a mám syna.
My máme syna, Johne.
Blahopřeji vám oběma.
Je mi moc líto, že jsme tady.
- Odejdeme, jakmile to půjde. - Netrapte se tím.
Musíme jít dolů. Šťastný nový rok.
Obávám se, že pro mamá by to bylo dost nekonvenční.
Možná. Ale víš, co si myslím?
Čím více jsme přizpůsobiví,
tím větší šanci máme to zvládnout.
Dokážeme to.
Panství je v bezpečných rukou Mary s pomocí Henryho a Toma.
Edith povstala z popela,
aby ji políbil její vysněný princ.
Co více můžeme žádat?
Dlouhý a šťastný společný život pro nás dva, abychom viděli děti růst.
- To je vše, co chci. - A proč ne?
Jistě nikdy nevíme, co přijde. Ale kdo ví?
Ale řekl bych, že máme dobrou šanci.
Rychle.
Vezměte si. Už se to blíží.
Bylo to pozoruhodné.
- Jste hodná, že zůstáváte, mamá. - Vy jste hodná, že jste mě pozvala, Coro.
Teď je to vaše království,
vaše vesnice,
vaše nemocnice.
A... myslím, že to vedete velmi dobře.
Šťastný nový rok.
- Šťastný nový rok. - Šťastný nový rok.
Šťastný nový rok všem!
- Šťastný nový rok. - Šťastný nový rok, Thomasi.
- Šťastný nový rok. - Šťastný nový rok.
Šťastný nový rok.
Bude to jiný život.
Ale můžeme se do toho pustit, Charlie, a já to rozhodně chci zkusit.
- Šťastný nový rok. - Šťastný nový rok, Elsie.
- Dáte si víno, paní Hughesová? - Ano, pane Barrowe. Děkuji.
- Šťastný nový rok. - A šťastný nový rok i vám.
- Děkuji, pane Barrowe. - Šťastný nový rok.
Šťastný nový rok.
Musím se usmívat,
jak každý rok připíjíme na budoucnost, ať přinese cokoliv.
A na co jiného máme připíjet?
Jdeme vpřed k budoucnosti, ne zpět do minulosti.
Kdybychom tak měli na vybranou.
České titulky Veronika Kurucová