For et flott kast.
Sende Marigold på skole i London?
Folk sender jenter på skole, vet du?
I dag er det ikke bare guvernanter, som underviser i kvadriljer.
Har hun noen slektninger som bør holdes informerte?
Ikke som vi vet om.
- Ville du bodd i London for semesteret? - Jeg tror det.
Bladet går bedre, og jeg liker å jobbe med Miss Edmunds.
En livsendring for Lady Edith Crawley blir annonsert mens familien går tur.
Det er en god idé. Møt folk, reis rundt.
- Jeg synes bare det er litt forhastet. - Forhastet?
Jeg tror jeg har hastet omtrent like mye som en isbre.
- Og du ville levd lykkelig alene? - Jeg vil ha Marigold.
Uansett er jeg en peppermø, ikke sant? Og peppermøer bor alene.
Har mor det bedre? Jeg bør besøke henne.
Hun er bare sliten. Hun har ikke vondt av å tilbringe en dag til sengs.
Jeg synes synd på Denker.
Denker kan passe på seg selv.
- Har du det bra, kjære? - Ser jeg ikke slik ut?
Du virker bare litt nedstemt.
- Jeg beklager. - Å, ikke be om unnskyldning.
Jeg er bare urolig. Jeg vil hjelpe.
Jeg tror ikke noen kan hjelpe, dessverre.
Jeg vet du fortsatt er opprørt over kollisjonen. Selvsagt er du det.
De tingene er nødt til å henge ved.
Det er ikke det du tror det er.
Jeg klandrer ikke meg selv for Charlies død lenger. Virkelig.
Men det ser ut til å ha tatt all moroa ut av å kjøre.
Jeg er glad jeg endelig har dere tre alene.
- Hva mener du? - Jeg har aldri fått en ordentlig sjanse...
...til å si takk for å ha reddet meg.
Det har alltid vært andre i nærheten.
- Vi gjorde det med glede. - Det fine er at du kan bli.
De har gitt meg pusterom, men jeg kan ikke leve på medlidenhet.
Det er fortsatt et pusterom, utnytt det til det fulle.
Hvorfor ikke bruke tiden til å forstå hva som dro deg ned slik.
- Så usedvanlig. - Jeg forteller bare hva som skjedde.
Larry Grey skrev og inviterte meg til te.
Jeg aksepterte, som jeg jo måtte. Så ringte jeg,
og fant ut at de var i London.
Og i dag fikk jeg dette.
"Kjære Mrs. Crawley,
ting har overveldet oss og vi kan ikke overholde avtalen.
Hilsen Amelia Grey."
- Så besynderlig. - Amen.
Hva sier Dickie?
Ingenting. Han ble med dem, men jeg har ikke hørt noe siden de returnerte.
Det avgjør saken. Du må konfrontere ham.
Vil ikke det oppmuntre ham?
Dine følelser er deg til heder,
men aldri la ømhet hindre deg i litt snoking. Aldri.
Miss Baxter tar gjerne på seg pliktene dine, når du måtte ønske.
Det er snilt av henne, men jeg vil ikke stoppe ennå.
- Jeg har langt igjen. - Greit. Det er opp til deg.
Jeg klager ikke, men jeg synes det er rart at en kvinne i hennes tilstand
jobber som kammerpike.
Det er ikke hva jeg er vant til.
Det håper jeg ikke. Før krigen
var de nesten aldri gifte. I så fall pensjonerte de seg.
Og dette er fremtiden?
Om du virkelig spør, tror jeg fremtiden er uten kammerpiker,
men vi er ikke helt der ennå.
Takk, Molesley.
- For en oppmuntrende lyd. - Mer et brudd med tradisjonen.
- Kan det ikke være en ny tradisjon? - La oss håpe det.
Jeg pratet med Laura Edmunds. Jeg drar til London i morgen.
- Jeg kan kjøre deg, om du vil. - Jeg trodde du hadde litt fri.
- Vel, jeg har noen ting jeg må gjøre. - Takk.
Jeg må innom et sted på veien, ved enkehuset.
- Om du orker det. - Selvsagt.
Jeg var på gården og gjorde regnskapet for Mr. Mason.
- Du har kommet deg. Jeg beundrer det. - Han var sikkert takknemlig.
Det er nok kjærlighetsprat, Andy.
- Kjærlighetsprat? - Han er hyggelig. Du kunne fått verre.
Jeg kunne fått mye bedre også.
Jeg tenkte vi kunne besøke mor i morgen ettermiddag.
Det gjør henne sikkert glad.
- Jeg har et møte på sykehuset. - Kan du ikke droppe det?
Jeg vil ikke droppe det. Vi er midt i en omorganisering. Jeg er svært involvert.
Best å ikke fortelle farmor det.
- Herregud. - Beklager. Du får unnskylde meg.
Nei, ikke tenk på det.
- Jeg vet ikke hva som kom over meg. - Det er ingenting. Det er ikke viktig.
- Jeg drar og ser mor uten dere. - Vær så god.
- Er Daisy her? - Du gikk glipp av henne. Hun sover.
Bra. For det er deg jeg vil prate med.
Å, sett i gang.
Er Daisy interessert i menn?
Hva i all verden er det du antyder?
Fordi hun er engasjert i jobben og studiene sine.
Å, jeg skjønner.
Sant nok var hun bestemt på å bestå eksamenene sine,
men hun er ferdig nå, Gud velsigne henne.
Hva gjelder interesse, har hun fått hjertet sitt knust.
- Men ikke tenk på det. - Jeg vil ikke knuse hjertet hennes.
- Nei. - Ville du sagt at jeg har en sjanse?
Vel, alle har en sjanse, har de ikke?
- Om man beiler litt. - Har hun sagt noe om meg?
Hun synes ikke jeg er bra nok for henne?
Å, vekk med deg nå.
- Gode nyheter, håper jeg? - Gode nok. Jeg har funnet en jobb.
Jeg er glad på dine vegne. Om det er det du vil.
Jeg ville ikke valgt å dra, men på tide å sette strek
for de siste månedene.
- Vil du jobbe i nærheten? - Ikke langt unna. Andre siden av York.
- Vi vil fortsatt se deg. - Hva er dette?
- Mr. Barrow har funnet en jobb. - Har han det, altså?
Jeg er glad for at innsatsen lønte seg, Mr. Barrow. Du fortjener det.
Takk, Mr. Carson.
Jeg tenkte å gå til landsbyen etter frokost, om du ikke har noe imot det?
Nei. Du kunne tatt med sølvpuss fra Bakewells på tilbaketuren.
Jeg blir kanskje med deg.
Fruen vil ikke like det.
Den er veldig diskré, fargen. Den kalles "bar hud".
Det vil ikke styrke argumentet ditt.
Jeg åpner.
Om De vil vente, frue, forteller Miss Denker fruen at De er her.
- Det var egentlig deg jeg ville se. - Å, frue, vi lytter spent.
- Hun mener alene. - Vel, om jeg ikke er ønsket...
- Når var du sist ønsket? - Jeg skal ignorere det.
Skal vi sette oss ned?
Om De er komfortabel med at jeg sitter i Deres nærvær, frue.
- Vi gjør det i London. - Vi er ikke i London.
Vi er i fruens dagligstue.
Men jeg er her som forlegger og prater med min forfatter.
For vi tenker på å utvide spalten din til en hel side.
Virkelig? Vel, det er...
...gode nyheter.
- Kan du klare det? - Jeg tror det, frue.
Dine råd om hvordan man holder ektemannen glad har gått bra...
Å, Betty, vær stille. Jeg prøver å lytte.
...og du skrev så godt om å kle seg for byen og landet om høsten.
Kunne vi fått litt mer av det?
Jeg har mange ideer
når det gjelder å kombinere komfort og eleganse, frue.
Vet du at sjampo kommer fra India?
Ordet, mener du?
Ordet og faktumet.
De sjamponerte håret århundrer før oss.
Vet ikke om jeg ser poenget med det.
Hallo, Mr. Molesley. Miss Baxter.
- Jeg er glad jeg fikk fatt i dere. - Hvorfor?
Mr. Trewin ønsker å pensjonere seg. Han fortalte det på søndag.
Han fullfører semesteret. Så drar han til søsteren i Bath.
Bath? Det er langt unna.
Godset holder av tre stuer til skolen,
og jeg lar ikke skikken ende. Jeg lurte på om du ville ta Trewins.
- I tillegg til noen av pliktene hans. - Jøss.
Du har tid til å tenke. Jeg trenger ikke en avgjørelse ennå.
Han skal tenke over det, Mr. Dawes. Jeg lover deg det. Ha en fin dag.
- Jeg kan nesten ikke tro det. - Men du skal tenke over det...
- ...og ta et fornuftig valg. - Hvorfor sier du det?
For jeg er visst ikke i stand til å gjøre noen av delene.
Men dette er ikke mitt øyeblikk. Det er ditt øyeblikk.
Og godt jobbet!
Vent nå litt. Har Spratt klagespalten din?
Du må love å holde det hemmelig.
Vil ikke din farmor bli rasende?
Om hun finner ut av det.
- Å, ikke si det til Mary. - Hvorfor ikke?
Jeg vet ikke. Hun gjør bare en sak ut av det.
Hør, din Mary er ikke min Mary.
La oss håpe det forblir slik.
Verdsetter du ærlighet, Mr. Spratt?
Selvsagt. For et spørsmål.
Du vil ikke si hvorfor Lady Edith var her.
Jeg verdsetter ærlighet og diskresjon. De er begge dyder.
For jeg ville ikke likt å tenke at du holdt noe hemmelig...
- ...eller galt fra min frue. - Noe galt?
Som involverer Lady Edith Crawley, datteren til jarlen av Grantham?
- Er du gal? - Nei, jeg er ikke gal.
Men jeg er nysgjerrig.
Nysgjerrighet drepte katten.
Jeg tar spaserturen min.
Jeg skal til gården, om du vil ha selskap.
- Jeg vet ikke om jeg skal ennå. - Det har du rett i.
Han ville bare ha en spasertur.
Vel, han kan ta en spasertur, jeg stopper ham ikke.
Barnepiken vil ta barna med på piknik.
Kan hun få smørbrød i stedet for lunsj?
- Greit. Vil du ha en kopp? - Jeg sier ikke nei.
Akkurat tidsnok. Kan du skjenke ham en også?
- Hva bringer deg inn hit? - Jeg så etter Mr. Molesley.
- Frue. - Farmor.
Der, ja. Jeg hadde nesten glemt hvordan dere ser ut.
- Jeg er glad du er på bena igjen. - Skal jeg lage te, min frue?
Blir dere lenge nok til å drikke den?
Ikke vær tornete, farmor. Selvsagt blir vi.
Edith hilser. Hun har dratt til London.
Ikke for å møte Bertie, antar jeg?
- Nei, dessverre. - Å, trist.
Selvsagt ser jeg poenget hans...
- ...men jeg vedder på at han angrer. - Han har malt seg inn i et hjørne.
Jeg vet. Hvorfor kan menn aldri male seg ut av et hjørne?
Det er så bortkastet for dem begge.
Du er veldig stille, Mary. Hva tenker du på?
Det er bare en idé du har gitt meg.
- Ingenting å bry deg med. - Jeg er redd Cora ikke kunne komme.
Hvorfor ikke? Å, ikke vær mystisk.
Det er siste utvei for folk uten hemmeligheter.
- Hun leder et sykehusmøte. - Jeg skjønner.
Svelg det. Det har sittet i halsen din lenge nok.
Ikke uroe deg for meg. Jeg slukte det for lenge siden.
Det er din far som ser ut til å vansker med å svelge for tiden.
- Når skulle du fortelle meg om det? - Om hva?
- Skjelvingen. - Hvilken skjelving?
Jeg er din kone, jeg elsker deg. Jeg holder hemmelighetene dine.
Hvilken skjelving?
- Hva kan jeg hjelpe deg med? - Jeg møtte Mr. Dawes i landsbyen.
Og han vil at du tar flere timer.
Jeg tror det. Han tilbød meg en stue. Den blir tom snart,
og han vil ikke at godset tar den tilbake.
Så du leverer din oppsigelse?
Jeg vet ikke hva jeg gjør, egentlig. Annet enn å be om råd.
Du sjekker med Mr. Branson
at å ta stuen passer familien?
Å, ja. Himmelen forby at han skal ha litt flaks
uten å sjekke det med den hellige familien.
- Jeg ville bare at dere visste om det. - Det verdsetter jeg. Takk, Mr. Molesley.
Så nå drar Mr. Barrow og Mr. Molesley,
og bare Andrew står mellom meg og verdens undergang.
- Dette er en vidunderlig overraskelse. - Jeg har vært svært urolig.
Du har vært så stille. Hvordan gikk det med deg?
Jeg ville ikke kjede deg før jeg kjente hele historien.
Hvilken hele historie?
Vær så snill.
Jeg har ikke følt meg vel i det siste.
Jeg har vært svært sliten og hatt en ganske sår tunge.
- En sår tunge? - Rart, er det ikke?
Så begynte jeg å kjenne en slags prikking, kan man vel si.
Hvorfor sa du ingenting?
- Jeg ville ikke bry deg. - Vel, jeg er brydd nå.
Uansett sendte Amelia meg til en storslått lege i Harley Street...
- ...og det ser ut til at jeg har anemi. - Å, vel...
...det er plagsomt, og du må være nøye med dietten din, men du klarer deg.
Ikke helt.
Det er pernisiøs anemi.
De utførte noen blodprøver og ringte med nyhetene på mandag.
Jeg er egentlig ikke nedstemt.
Jeg har hatt gode tider, sett og gjort mye i mitt liv.
Jeg skulle gjerne giftet meg med deg,
men ingen mann kan få alt.
I det minste er vi venner igjen.
Å, ja.
Vi er venner igjen.
Vel, jeg må si at det er svært fint her inne.
Ja. Klarer du deg på egen hånd?
Ikke helt. En vaskehjelp kommer hver morgen,
og niesen hennes hjelper til når jeg underholder.
Her, la meg.
Det er egentlig ganske enkelt. Sammenlignet med Downton, åpenbart.
Jeg synes ikke vi skal holdes igjen av slike ting, eller hva?
Himmel, så hyggelig. Tante Rosamund har invitert meg til middag på Ritz.
- Vil du ha litt te? - Nei, jeg bør dra til leiligheten.
Hva skal du her? Det sa du aldri.
Jeg ser ingen grunn til å ikke si det til deg.
Jeg må si det til alle snart.
Jeg vurderer å gi opp kjøring.
Kappkjøring, altså.
Kjære vene.
- Vet Mary det? - Hun vet jeg har mistet gleden av det.
- Siden kollisjonen? - Er det så tydelig?
Mary vil ikke ha noe imot det. Hun hater kappkjøring.
Kanskje det, men hun vil ikke like forvandlingen
av sin glamorøse ektemann
til en mann som sitter hjemme uten noe å gjøre.
Da må du finne noe å gjøre.
Ja, jeg må det, må jeg ikke?
Anna? Denne er til deg.
Og Mr. Barrow. Vær så god.
Takk.
- Hva er det? - Det skal være... Ja, det er det.
En hårføner til Lady Mary. Jeg sendte etter den.
Hva er poenget? Hvorfor ikke bare tørke det med et håndkle og gre det?
Man har mer kontroll med en føner. Man kan forme håret.
- Jeg tror den blir nyttig. - Jeg har aldri endret hårstil.
Får jeg holde den?
- Den er tung, er den ikke? - Gud i himmelen, hva er det?
En hårføner. Lady Mary ville ha en.
Vel, i så fall...
Mr. Carson, Lady Stiles vil at jeg drar på søndag og starter på mandag.
Om du ikke trenger at jeg jobber ut oppsigelsen.
Vi vil ikke insistere på det.
- Downton Abbey uten Mr. Barrow. - Ikke noe sjofelt.
- Drar du virkelig? - Til og med gode ting tar slutt.
Jeg vet ikke om du er en god eller vond ting, Mr. Barrow,
men vi har alle vært sammen lenge.
Og i det rørende øyeblikket, tror jeg at jeg sjekker spisestuen.
Jeg synes ikke du trenger å endre håret ditt.
Er du en moteekspert nå?
Denne veien.
Fungerer det? At Henry og Mary bor på Downton?
Så vidt jeg kan se. Han er altfor bra for henne, men de er lykkelige.
Det ville nok vært bedre om han fant noe å gjøre.
Vil han ikke fortsette å kjøre?
Hva i all verden?
Hvordan visste du at jeg ville være her?
- Drar du? - Ja, det gjør jeg.
God natt, kjære.
Jeg ringer i morgen tidlig.
Er alt dette avtalt?
Noen tipset deg om at jeg var i London? Var det far?
- Det var Mary. - Mary?
Hvordan? Hva gjorde hun?
Hun bestilte bordet og fikk din tante til å spille med.
De trodde du ikke ville komme om det var meg.
- Det hadde de rett i. - Vil du bli nå? Vær så snill?
Får jeg bringe dere en meny, og kanskje en drink?
Takk. Ja, vi tar menyer og to glass champagne.
Bertie, jeg vet ikke hva jeg gjør her.
Du knuste hjertet mitt.
Jeg klandrer deg ikke, akkurat. Jeg vet hvorfor du følte du måtte...
- Jeg vil ha deg tilbake. - Ingenting er endret.
- Jeg er endret. - Du har ikke sagt et ord om det.
Jeg tror ikke du ville sagt noe nå om Mary ikke hadde ringt.
- Jo, jeg lover. - Men hva er annerledes?
Jeg har fortsatt Marigold, du har din mor.
- Jeg fortalte aldri at vi endte det. - Vel, det gjorde vi.
Ville du trodd meg om jeg sa at jeg ikke kunne leve uten deg?
Du har gjort en god jobb med å leve uten meg i det siste.
Jeg har gjort en svært dårlig jobb.
Min frue.
Og for deg, min herre.
Takk.
Jeg forstår ikke hva du vil. Hva ber du meg om?
Jeg vil at du gifter deg med meg.
Helt uten videre?
Når du enn velger, men det er det jeg ønsker.
Om jeg gikk med på det...
Hvilket er et stort "om"...
Ville vi fortalt din mor sannheten om Marigold?
Om vi forteller henne, må vi bryte med henne.
Jeg ville foretrukket å ikke gjøre det.
Til og med uten din mor,
finnes det folk der ute som vet sannheten.
Det kan dukke opp sladder. Er du klar for det?
Jeg håper å unngå det, men jeg er klar for det.
Det eneste jeg ikke er klar for, er et liv uten deg.
Hvorfor ringte Lady Edith så sent?
Mr. Carson var ganske bekymret.
Det vet jeg ikke.
Jeg gjorde meg ferdig med fruen da Mr. Carson banket på.
Herren gikk ned.
Jeg tror aldri hun har mye hell.
Det er ulikt deg å bry deg.
Husker du da Anna sa at jeg burde forstå hva som dro meg ned?
Ja.
Vel, jeg har tenkt,
og jeg tenkte jeg kunne prøve å være noen andre...
- ...når jeg tar min nye stilling. - Vi endrer oss i løpet av livet.
Eller vi kunne, om fortiden vår lot oss.
Vet du hva, Miss Baxter?
Jeg hørte på Anna, du bør høre på Mr. Molesley.
Glem Coyle og din tid i fengsel.
Du tror den beste avgjørelsen vil være å se ham, med det er feil.
Den beste avgjørelsen er å ta vekk hans makt over deg.
Etterlat ham, Miss Baxter. Gå videre med livet ditt.
La det være avskjedsgaven min til deg.
- Jeg lurer på om du har rett. - Jeg har rett.
- Du vil ikke tro det. - Hun er gravid igjen.
- Nei. - Blitt arrestert for forræderi.
Ikke helt. Hun er sammen med Bertie igjen,
og vi skal opp til Brancaster
for å møte Mrs. Pelham og kunngjøre forlovelsen.
- Vet hun om Marigold? - Nei, og det skal hun ikke.
- Det må være Berties valg. - Når er dette?
Fredag. De vil få det overstått.
- Jeg også. - Jeg har et stort møte på fredag.
Jeg insisterer ikke ofte, men jeg insisterer nå.
Dette er ditt barn som nesten ikke har kjent én dags lykke på ti år.
Jeg trenger ikke Gettysburg-talen. Jeg gjør det.
Jeg føler at jeg konkurrerer med sykehuset, og vanligvis taper.
Det får meg nesten til å ønske at mor hadde triumfert.
Ikke tenk på det nå. Edith kommer til å bli lykkelig.
Bare tenk på det.
Du har selvsagt rett. Hurra.
- Jeg hjelper deg med koffertene. - Vi går opp etter frokost.
- Jeg er glad på Lady Ediths vegne. - Jeg lurer på når bryllupet blir.
- Å, det er alt jeg trenger. - Jeg liker bryllup.
Mr. Barrow, du bør ta farvel med herren før de drar.
Du vil være borte når de kommer tilbake.
Jeg er lei for det. Virkelig.
Saken er den...
Det virker rart å si det,
men jeg er fryktelig opprørt. Jeg bryter ut i gråt hele tiden.
Vel, selvsagt gjør du det.
Hvorfor skulle du ikke det, når du er forelsket i ham?
Er jeg?
Den frasen tryller frem for meg
dansekort og stjålne kyss, og mor som venter nede i vognen.
Ikke to gamle fossiler som så vidt klarer trappen.
Det er godt å være forelsket, uansett alder.
Jeg vet ikke hvorfor jeg avviste ham.
Jeg må ha vært gal.
Kjærlighetens sanne løp har aldri gått glatt.
Etter Prins Kuragin, forelsket du deg noensinne igjen?
Du må vel ha lært nå
at jeg aldri svarer et spørsmål
som er mer inkriminerende enn hvorvidt jeg trenger et teppe.
Før jeg drar, skal du vite at jeg har bestemt meg.
Jeg drar ikke og møter Coyle. Jeg skal heller ikke skrive.
Jeg skyver ham ut av livet mitt for godt, og ferdig med det.
- Kan du holde deg til det? - Jeg tror det.
Han har ingen makt over meg nå, og jeg gir den ikke tilbake.
Så du har nådd din avgjørelse. Nå er det opp til meg å nå min.
Vær sterk i din nye beslutning, så vet jeg du vil bli lykkeligere.
Du hadde tro på meg da jeg ikke hadde det, og jeg er takknemlig.
Hva sier du, Mr. Bates?
Jeg sier at jeg heller vil skilles som venner enn fiender.
Si til Henry at vi er lei for å gå glipp av ham. Jeg håper han klarer seg.
Hvorfor sier du det?
Ingen grunn. Men jeg har vært urolig for ham siden kollisjonen.
Kjære far, du er smartere enn du ser ut til, er du ikke?
- Hvilken lettelse. - Kjære.
Barrow.
Min herre, min frue. Jeg ville takke dere for alt.
- Du drar ikke nå? - Søndag morgen, frue.
Vi har hatt noen eventyr i tiden du har vært med oss.
Jeg har lært svært mye her, min herre.
Jeg har skjent på deg til tider. Ikke for strengt, håper jeg.
Tvert imot. Jeg tiltrer min nye stilling
med ny iver, og jeg har Dem å takke for det.
Jeg gleder meg om det til slutt har vært givende for deg.
Jeg ankom som en gutt, jeg drar herfra en mann.
Gir dere mine beste ønsker til Lady Edith?
Vi vil alltid være takknemlige for at du reddet henne fra brannen.
Og det viser seg at jeg reddet henne til bedre ting.
Hell og lykke til deg, Barrow.
Takk, min herre.
Og nå er jeg redd vi må sette i gang.
Jeg hater avskjeder.
Det virker som det er så mange av dem for tiden.
- Jeg er så kjedelig. - Det er du ikke.
Jo. Håret mitt, klærne mine. Jeg ser ut som for ti år siden.
- Jeg ville ønske jeg gjorde. - Men ville jeg gitt meg selv en jobb?
- Jeg ville gitt deg en jobb. - Er det en grunn til at du er her?
- De er på vei til biblioteket. - Akkurat.
Det var det. Av gårde med deg.
- Vet du hva problemet ditt er? - Jeg får nok snart vite det.
Du avskyr alle som tenker godt om deg.
Om en mann liker deg, tror du at han må være verdiløs.
- Det er ikke sant. - Er det ikke?
Du likte Alfred, var gal etter ham, da han bare hadde øyne for Ivy.
Da han prøvde seg på deg, ville du ikke ha noe med ham å gjøre.
- Det er noe annet. - Hvordan?
Mrs. Pelham er i dagligstuen, min herre.
Om dere blir med meg.
Du må innrømme at det er ganske stort.
Så lenge hun er lykkelig.
Jarlen og grevinnen av Grantham.
Jeg beklager at jeg ikke var der for å ta imot dere tidligere.
Jeg håper de har gjort det bekvemt for dere.
- I legendarisk grad. - Her er Edith.
Hallo, far.
Du er sikker på at du ikke vil savne det?
Jeg tror ikke det. Jeg føler meg egentlig lettere alt.
Vel, jeg er henrykt, og kan jeg ikke late som noe annet.
- Men du elsker fortsatt biler? - Det gjør jeg.
Det er du ikke alene om. Jeg vil bare ikke kjøre om kapp mer.
Du får finne en annen måte å uttrykke kjærligheten på.
For å si det rett ut, må jeg finne en jobb.
- Mr. Carson, går det bra med deg? - Ja, jeg...
- Jeg forstår ikke... - La meg hjelpe deg, Mr. Carson.
Du må hvile, Carson. Vil du sitte her eller gå nedenunder?
Jeg tror jeg går ned, frue, med Deres tillatelse.
Jeg går ned.
Ikke uroe deg. Molesley tar seg av oss.
Andrew, kan du hjelpe Carson, og finne Mrs. Hughes?
Jeg går og ser til ham senere.
Drikk dette. Det roer deg ned.
Du tror vel jeg er en fyllik,
eller skjelver av frykt for den kommende alderdommen.
Det gjør jeg ikke. Men jeg vil vite hva det er.
- Jeg bestiller en time. - Det trengs ikke.
Jeg tror ikke at uvitenhet er lykke.
Det er uansett ikke lykken for meg.
Det trengs ikke, fordi jeg vet hva det er.
Min far hadde det, og min bestefar.
Det avsluttet begge deres karrierer.
Det er ikke en ordentlig sykdom. Det har ikke engang et navn.
Bestefar kalte det parese.
For tiden har jeg bare skjelvende hender.
Den enkle sannheten er at jeg er ferdig.
Jeg kom for å se hvordan du hadde det.
Jeg skal la dere være, frue.
- Jeg er ikke syk. - Det er jeg sikker på.
Men du er kanskje sliten, og det er ingen skam i det.
Ikke uroe Dem for meg, frue.
De har viktigere ting å tenke på.
Selvsagt er jeg urolig, Carson,
og du må hjelpe meg.
Du vet hvor mye du betyr for meg.
Og om det må foretas endringer,
må vi ikke være redde for å møte dem.
- Får jeg sitte med deg? - Selvsagt.
Mary har gått ned for å se om Carson har det bra.
Tar hun det hele med ro?
Jeg vil si hun er urolig for hva som skjer nå, men det er lov.
Det kan være tøft for kvinner å forstå at en mann er det han gjør.
I hans egne øyne, i alle fall.
Ting kunne fortsatt vært verre. Jeg er frisk, jeg har en flott kone.
- Jeg må bare finne ut av livet mitt. - "Bare"?
Mary er nå glad for at jeg ga opp kappkjøring. Hun hatet det.
Hun er ikke glad. Hun ønsker deg heller lykke.
Jeg ønsker selvsagt å være lykkelig.
Men hovedsakelig, vil jeg være henne verdig.
Jeg høres ut som Drummond, men jeg vil.
Hva slags ting kan interessere deg?
Du vet, jeg tenker alltid på biler.
Eller transport, i alle fall.
Det må være her, så vi kan ha livet vårt på Downton.
En lokal bedrift, så du er en del av familien,
men har din egen identitet utenom den.
Vel, du kjenner området, Tom.
Om du har noen ideer, ikke hold dem for deg selv.
Det skal jeg ikke, Henry. Det kan du være sikker på.
Bra.
Arvet dere husholdningen fra Lord Hexham?
Ja, men de styrte stedet mens han var her.
- Eller, mens han ikke var her. - De ser ut til å klare Dem fint.
Bor De i slottet?
De mener å spørre om jeg flytter når Bertie gifter seg?
- Det er ikke... - Jeg har rom som ble gjort til en bolig...
...for en tante, så jeg har det bekvemt.
Ikke vær urolig. Jeg holder meg ute av veien.
- Å, jeg er ikke urolig. - Selvsagt ikke.
Jeg sier det hele tiden, mor:
Det er mindre trøbbel å ha deg i huset enn ute av det.
For en interessant tid dette må være for dere, ved starten på et nytt styre.
Hva vil dere konsentrere dere mest om?
Vi vil gjenbygge Brancaster som et moralsk sentrum for området,
og bare Bertie kan gjøre det.
Ikke bare som en god landeier eller bonde, men som en moralsk leder.
Jeg er sikker på at Brancaster alt nyter det ryktet.
Nei, dessverre.
Dessverre levde fetter Peter et liv som ikke var helt...
Lord og Lady Grantham trenger ikke å høre dette.
- Jeg er uenig. Om Lady Edith skal ta... - Vær så snill, kall meg Edith.
Greit. Om Edith skal være med deg, må hun vite hva som møter henne.
Fetter Peter kan ha hatt sine meritter,
men moraliteten hans var ikke hva jeg ville kalt betryggende.
- Mor, vær så snill. - De besøkene til Tanger.
Jeg må virkelig insistere.
Greit.
Men dere bør ikke tvile.
Om dere skal gjøre suksess her, har dere ikke råd til å trå feil.
Jeg sier god natt. Bertie tar vare på dere.
Du store min.
Vi har sløst tiden din, og jeg ber om unnskyldning.
Nei, symptomene De beskriver bekrefter det. Dessverre.
Vi skulle ikke ha brydd deg, hun ville ikke høre.
Jeg ville være sikker.
- Nå kan vi velge hvordan vi takler det. - "Vi"?
Du tror ikke at jeg lar deg gå gjennom dette alene?
Farvel, dr. Clarkson, og tusen takk.
Hvorfor vil du bli blandet inn i alt dette?
Du vet svært godt hvorfor.
Der er du. Jeg har ventet.
Hvordan visste du at jeg var her?
Jackson sa han kjørte deg til Mrs. Crawleys hus,
og stuepiken sa du var på sykehuset.
Litt av en papirjakt. Du ville vært en god etterforsker.
Det var unødvendig å bry ham med legeråd.
Vi vet det verste. La oss takle det på vår måte.
- Mrs. Crawley vil være involvert. - Det er unødvendig å belaste henne.
Det vil du vel ikke?
- Ikke belaste, men om hun... - Hjelp herren inn i bilen.
Min herre.
La oss være, Mrs. Crawley. Det er alt jeg ber om.
Alt? Det er svært mye.
Da du trodde du måtte holde ut med ham i årevis, var jeg et nødvendig onde.
- Men nå som han har... - Er det klokken? Farvel.
Jeg har lett etter deg. Jeg lurte på om du ville gå en tur.
Gjerne. Jeg har tenkt
på hva jeg kan gjøre for å være en verdig ektemann.
- Ikke vær dum. - Jeg mener det.
Da jeg kjørte, var jeg ikke likeverdig, men jeg var et eksentrisk,
kanskje sågar spennende valg.
Men nå er jeg bare en fattig mann som forsørges av en rik kone.
Det er ikke hva jeg ønsker for deg. Jeg vil ikke at du forklarer meg.
Jeg har ikke noe imot å forklare deg.
Men det verste er at jeg har gjort det mot meg selv.
Derfor må jeg i gang. Det er ikke selvmedlidenhet, jeg har bare rett.
- Jeg er så forelsket i deg, vet du. - Ja, jeg vet det.
Det motiverer alle mine tanker og alt jeg gjør.
Så veldig oppmuntrende.
Vi tas alle med på en omvisning av området.
Bertie sier det er den beste utsikten, og han har selvsagt rett.
Sa han at det blir en middag på mandag for å kunngjøre det?
Jeg ønsker bare at jeg var sikker på at jeg gjør det rette, for ham.
Han hadde sjansen til å slippe unna, og han kom tilbake.
Jeg er usikker på om han har innsett hva som kan skje,
med moren eller hvem som helst, om det avsløres.
Hvorfor skulle det avsløres?
Vel, far, i begynnelsen
skulle ingen vite det, bortsett fra Rosamund.
Nå vet du og mor, og Mary og Tom.
Og Henry, antar jeg. Og sikkert Anna og Mrs. Hughes.
Som betyr at Bates og Carson vet.
Hun har nok ikke fortalt Carson, han ville besvimt.
Kanskje ikke, men hun vil ha fortalt Mrs. Patmore, og sånn fortsetter det.
Hvordan kan det unngås å avsløres?
Da tar du en sjanse.
Men jeg håper du tar den sjansen og lever et godt liv med en god mann.
Vær så snill. Dette er ikke bare lojalitet til Michael Gregson?
Nei, det handler ikke om det.
Jeg elsket Michael veldig høyt, men han er borte.
Og nå er jeg forelsket i Bertie, mer enn noensinne, faktisk.
Hvilket er det som betyr noe.
Ikke gjør livet ditt vanskeligere enn det må være.
Kom igjen nå. De venter nok på oss.
Jeg ønsker deg alt godt. Virkelig.
Jeg regner med at dere er glade for å se meg dra.
Ikke jeg. Gi meg et kyss.
Ta vare på deg selv. Og ikke glem
å prøve å få kollegaene dine på din side. Du klarer det.
- Være hyggeligere, mener du. - Det vil ikke skade.
Du er rask og effektiv, og ingen har noensinne kalt deg dum.
Ingen grunn til at du ikke skulle klare det.
Takk, Mr. Carson.
Jeg har lært svært mye av deg.
Jeg er takknemlig.
- Mr. Barrow. - Mr. Molesley.
Takk for all hjelpen, Mr. Barrow. Jeg er bare lei for at jeg...
Du jobber hardt, Andy, og du er en smart fyr.
- Jeg ønsker deg alt godt. - Mr. Barrow.
De ville ta farvel, og Anna fortalte meg når du skulle reise.
De rakk meg akkurat, frue.
Vel, mester George, jeg håper dere er snille når jeg er borte.
Nei, det er vi ikke.
- Vær så snill, ikke dra. - Jeg må dra, mester George.
Men husk at jeg alltid er din venn, uansett hvor jeg er. Ok?
Flink gutt.
Takk.
Greit, det var alt.
- Bli med meg. - Farvel, Barrow. Og lykke til.
Farvel, Mr. Barrow.
Rart å tenke på at jeg var forelsket i ham en gang.
Vel, du har aldri hatt god dømmekraft på det området.
Beklager å forstyrre deg.
Jeg bare går gjennom noen brev.
- Er frokosten ferdig? - Ja.
Jeg har kommet fordi det er noe jeg føler du må være klar over.
Før kunngjøringen av forlovelsen i kveld.
- Vet Bertie at du er her? - Nei.
Men han vet det du har tenkt å fortelle meg?
Ja, han vet alt.
Vel...
Du er best at du begynner.
- Vet du hvor alt er? - Jeg tror det, Sir Mark.
Jeg kan alltid spørre Mrs. Jenkins, om jeg tar feil.
Stuepiken Elsie kommer snart. Hun kan hjelpe.
Er det alt, Sir Mark? Mrs. Jenkins, jeg og Elsie?
Dette er ikke 1850, vet du.
Hva gjør du?
Andy hjelper til med stiene.
Grisungene kommer snart.
Jeg må begynne å adskille mødrene.
- Hvem andre har du til å hjelpe deg? - Bare gamle Joe. Som alltid.
Jeg kan ansette to menn til høstingen og grisungene,
men det er svært behjelpelig å kunne bruke en ung manns muskler helt gratis.
Du burde sagt at du kom. Jeg kunne gått ned med deg.
Nei, jeg ville ikke bry deg igjen.
Han er en flott gutt.
Faktum er at jeg blir eldre, Daisy. Jeg har håpet at du ville flytte inn.
- Men i det minste har jeg Andy. - Jeg tenker fortsatt på det, jeg lover.
Men det er et stort skritt å bli avkuttet fra livet i huset.
Du blir ikke avkuttet. Ikke om du ikke vil.
- Har vi flere spikre? - Jepp, har dem her.
- Vil du ha en kopp te? - Nei, ikke uroe deg.
Daisy har kommet for å prate med deg, ikke meg, som jeg godt vet.
Hva har skjedd? Har dere blitt uvenner?
Vi er ikke uvenner, akkurat.
Vi bare ble ikke helt venner, ikke slik han ønsket.
Du kunne fått verre.
Det sier alle.
- Hvor er de? - De går en tur.
Jeg vet at du vet.
- Edith sa det. Hun kom til deg. - Hvofor fortalte du meg det ikke?
- Jeg ville skåne deg. - Å, er det ordet for det?
Jeg ville ha holdt deg uvitende.
Det var Ediths avgjørelse å snakke ut.
Er det ment å gjøre hennes skitne avsløringer velduftende?
For meg viser historien hennes bare hennes mot,
hennes anstendighet, hennes lojalitet,
og hennes høye aktelse for sannheten.
Jeg kan dra mine egne konklusjoner.
Jeg er ikke et barn, mor. Jeg lar meg ikke diktere.
Bertie, du har en tøff oppgave foran deg,
en som få ville misunt deg om de visste noe om den.
Du trenger en kone av sterk karakter
og den høyeste moralske redelighet.
Jeg er enig. Og jeg har valgt i henhold til det.
Men Edith er en skadet vare.
Jeg misliker henne ikke,
men hun har utelukket seg selv fra løpet,
og i tillegg vet hun det.
Jeg er glad for at du ikke misliker henne.
Nå tror jeg nok vi bør gjøre ende på dette.
De sa du var her.
- Jeg ba dem si det til Lord Merton. - Han hviler.
Jeg begynner å forstå hvorfor jeg ble bedt om å vente ute.
Mrs. Crawley, svigerfaren min er døende.
Han har kort tid igjen. Han vil tilbringe den med familien.
Er det så vankelig å forstå?
Jeg vil høre det fra hans munn.
Det vil ikke være mulig. Farvel.
Vi bør ta dem med tilbake. Det er sent.
- Barnepiken vil være arg. - Nei.
Men mamma vil lure på hvor vi er.
- Jeg jobber. - Jeg også.
Helt riktig. Så jeg begynner å lete i morgen.
- Skal du si det til Mary? - Ikke ennå.
Hun ville synes det var for rart.
Hun har mer fantasi enn du tror.
Jeg tror på det, men vi er utenforstående, du og jeg.
- På forskjellige vis. - Kanskje.
Jeg vil ordne det uten deres hjelp. Har du noe imot det?
- Det betyr mye for meg. - Nei, jeg takknemlig.
Jeg er klar for denne sjansen. Akkurat som du er.
Kom igjen.
Fortell Mrs. Potter at Mrs. Crawley blir til middag.
- Vi skifter ikke. - Det bryr meg ikke hva jeg spiser.
Tullprat. Hun lager alltid mat til ti.
- Du bør si det til Spratt. - Jeg skal det, frue. Om jeg finner ham.
- Hva? - Vel, han er så travel for tiden.
Så opptatt, så åndsfraværende.
Hva gjaldt alt det?
I Denkers hode er hun Salome, som danser rundt Spratts Herod.
Fortell meg mer, er du snill. Kastet Mrs. Grey deg faktisk ut?
Vel, nei, hun slapp meg aldri inn. Men ja.
Så han er deres fange.
Kanskje han kun vil se familien sin.
Aldri i verden.
De har ham under lås og slå.
Nå som han er på vei ut, er det nok ingen krav på godset.
Det er det dette handler om.
Jeg kan ikke dytte meg forbi tjenerne og løpe opp til soverommet hans.
Hvorfor ikke?
Som min far pleide å si: "Om fornuft feiler, prøv makt."
Se på det.
Jeg håpet det skulle hoppe over meg, men så heldig var jeg altså ikke.
- Å, du er opptatt. - Nei, hva er det?
Jeg skal ta imot Mr. Dawes' tilbud om stuen.
Jeg forstår. Så er jeg nede i én lakei og meg.
Jeg har tenkt på det. Jeg lurte på, når det er fest
eller en spesiell anledning, om jeg kunne komme tilbake.
Jeg har livreet mitt. Jeg trenger bare gå opp.
Livreet ditt blir her.
Det er snilt, Mr. Molesley.
Mr. Carson vil være svært takknemlig, når han er ved sine fulle fem.
Takk. Vet du når du drar?
Vil dere at jeg jobber ut oppsigelsestiden?
Det trengs ikke. Jeg kan like godt bli vant til det.
Da flytter jeg tingene mine gradvis og flytter ut om en ukes tid.
Jeg sier ifra når.
- Mr. Carson? Går det bra med deg? - Aldri hatt det bedre.
Hvorfor si at du "aldri har hatt det bedre"?
Skal jeg fortelle hele verden om mine private anliggender nå?
Og når var jeg noensinne ikke ved mine fulle fem?
Ærlig talt. "Livreet ditt blir her." Jeg bare spør.
Faktum forblir at vi er nede i Andrew og meg.
Og jeg er verre enn ubrukelig.
Jeg kunne ikke bodd her og sett din mor hver dag,
sett henne leke med Marigold uten å si noe. Jeg kunne bare ikke.
Hun lekte aldri mye med meg, men ikke tenk på det.
Vi har begge vært tydelige, og nå må vi la det gå sin gang.
- Var det virkelig nødvendig? - Det var det for meg.
Jeg er glad du sa det. Jeg er veldig stolt av deg.
Nå kommer hun. Smil, alle sammen.
Jarlen og grevinnen av Lisburne.
Jeg tror ikke jeg vil ha ost. Hva med deg, min kjære?
- Nei. - Nei? Da trekker vi oss tilbake.
Er dette øyeblikket?
Hvilket øyeblikk?
Mine lorder, ladyer og herrer...
Får jeg si noen ord?
Jeg synes at jeg som mor bør takke dere alle
for deres vennlighet mot min sønn ved å komme hit og støtte ham i kveld.
Denne endringen i hans liv er selvsagt et stort ansvar,
men det er betryggende for oss begge å vite
at vi er omringet av venner.
Jeg skåler for dere alle.
Og nå er det min tur til å komme med en egen kunngjøring.
Jeg har en vanskelig oppgave...
Jeg foreslår at du taler nå eller mister ham for alltid.
La meg komme med en hyggelig kunngjøring.
Dere forstår, min sønn er forlovet med den vidunderlige Lady Edith Crawley,
som er her i kveld med sine foreldre. La oss skåle for deres helse.
Edith og Bertie.
Andy har hjulpet Mr. Mason så mye.
Det har han nok. Han er jo glad i ham.
Du kan være glad i noen og ikke jobbe så hardt.
Det gjør meg godt å høre deg si sånt.
Jeg mener ingenting med det.
Det er historien din, og du holder fast ved den.
- Hallo. - Hva kan vi gjøre for deg?
Jeg ville bare si god natt. Vi går.
Tilbake til det bekymringsfrie kjærlighetsredet.
Håper jeg?
Ja, det er et kjærlighetsrede.
Men intet liv er bekymringsfritt.
God natt.
Det var et oppmøte å huske.
Ga hun deg ikke noe hint om at det ville skje?
Hun har ikke pratet med meg siden i morges.
Jeg innrømmer gjerne at jeg er forbauset.
Henrykt, men forbauset.
Jeg er redd du reflekterer om meg.
Neida, ikke i det hele tatt.
Jeg håper du ikke vil angre.
Skal jeg si nei til en svigerdatter som,
i tillegg til å ha stamtavle og hjerne,
er fullstendig og ubestridelig ærlig?
Jeg har ventet på at noen skulle finne ut av det.
Hun var forberedt på å nekte seg selv en stor posisjon,
for ikke å nevne lykke, heller enn å ta den med bedrag.
- Vi må hylle henne. - Å, absolutt.
Du sier ikke dette bare for å unngå krangling med Bertie?
Det er en del av det, jo, men jeg har hatt dagen til å tenke,
og jeg tror vi kan gjøre en suksess av dette.
- Virkelig. - Fantastisk.
- Bra. - Da er alt i orden.
Det er en ting til.
- Hva er det? - Kan du se til pokker å kysse meg?
Har noen fortalt Lord Merton at vi er her?
Absolutt ikke, og det vil de ikke.
Du trenger ikke Mrs. Crawley til å ta seg av ham for deg lenger.
Og du trenger ikke vente lenge,
så han ligger oppe i dødens skygge
og gjør som du sier.
Hvorfor skulle vi forstyrre ham?
Jeg hørte Lady Granthams stemme.
Det forundrer meg ikke.
Hvorfor sa ingen at de var her?
Hva gjør han nede?
Han overrumplet meg.
Og hvorfor har du holdt deg unna?
Hun holdt seg ikke unna.
Hun ble nektet adgang.
- Hva? Er dette sant? - Selvsagt ikke.
Vi gjør som følger: Vi går opp nå og prater med kammertjeneren din.
Han kan ta med alt du trenger til mitt hus i kveld.
Far, dette er unødvendig og ubehagelig. Får jeg foreslå at...
Jeg har latt deg styre oss lenge nok. I fremtiden tar jeg meg av din far.
- Det er sikkert bedre... - Nei!
Larry, som min sønn, er jeg glad i deg,
men jeg har prøvd og mislykkes med å like deg.
Kan du la meg fortsette med det som er igjen av livet mitt?
Men dette er ditt hjem.
Ikke nå lenger!
Ta det.
Og måtte det glede dere.
Og dessuten...
...skal jeg gifte meg med ham så snart det lar seg gjøre.
Dette er latterlig. Far.
Mrs. Crawley vil ta deg vekk fra din sønn
og din familie, og kidnappe deg inn i ekteskap.
Hva sier du?
Så absolutt fantastisk.
Og hvem kan krangle på det?
- Takk, Molesley. - Var besøket ditt en triumf?
- Det var det. - Når er bryllupet?
Jul hadde vært moro. Nyttårsaften, mens pynten fortsatt er oppe.
Det er en god idé.
Da kan du våkne i det nye året, med ditt nye liv.
Mary?
Jeg vet at du utløste alt dette
da du ringte Bertie og tante Rosamund.
Jeg var trodde aldri at det var over.
Men hvorfor gjorde du det?
Det var noe farmor sa. At det var bortkastet for dere begge.
Du er slikt et paradoks.
Du plaget meg i årevis, og så gir du meg livet tilbake.
Hør, vi er av samme blod, og vi sitter fast med det.
Så la oss prøve å være litt flinkere i fremtiden.
Så, Lady Edith skal bli en markise,
som nesten gjør opp for at Lady Mary ikke er en grevinne.
Hør på deg, Becky Sharp.
De har gått til middag og herren sa at han vil tidlig til sengs.
Jeg klandrer ham ikke. Det skulle jeg gjerne gjort.
Jeg takket deg aldri for alt arbeidet ditt på gården.
Trengs ikke. Jeg gjorde det for Mr. Mason.
Vel, jeg er takknemlig, uansett.
Jeg vet du ikke liker meg, Daisy. Ikke slik jeg liker deg.
- Så ikke lat som. La oss være ærlige. - Andy.
Ikke si det. Han liker deg ikke lenger, så nå liker du ham.
- Ikke akkurat. - Men nære nok, regner jeg med.
Mens du var borte...
Bestemte du deg for å ta Mr. Dawes' tilbud. Jeg visste det, og jeg er glad.
Vi mister ikke kontakt. Jeg vil gå opp hit ofte.
Nei, vi mister ikke kontakt.
Det kan du være sikker på.
Vi har tre måneder på planlegge dette bryllupet, så ingen feiltrinn.
Jeg tror ikke folk noensinne ønsker feiltrinn. De skjer bare.
- Det er de fruen mente. - Greit.
Carson!
Lady Rose, så veldig hyggelig å se Dem.
- Mr. Aldridge. - Hallo, Carson.
Rose! Atticus!
Vi ventet dere ikke før om minst en time til.
Hjelperne var meget effektive med bagasjen vår.
Jeg ville trodd de var ivrige etter å bli kvitt oss.
- Hallo, Henry. - Og hvor er babyen?
Jeg er redd vi ikke tok henne med. Barnepiken lot oss ikke.
- Og man må gjøre som barnepiken sier. - De er alltid slike tyranner.
Hun maste om sykdommene som ventet om bord,
og bakteriene hun ville ta med fra England.
- Hun gikk glipp av jul med dere. - Jeg vet.
Kapteinen prøvde så hardt, med flagg og juletrær,
men jeg bare gråt hver dag på reisen.
Hun vet ikke om det er jul eller tirsdag.
- For en manne-ting å si. - Hun er bare tre måneder.
Men for noen smarte tre måneder.
Jeg har massevis av bilder.
Hvor er pappa? Jeg dør etter å se ham.
Han ville være her til middag, men ringte og sa at han ble sen.
Vet du hvor henrykt han er over å holde talen?
Jeg også.
Kjæreste Rose.
- Så fint å se deg. - Deg også.
Og Atticus.
Var han ikke lur som fikk fri fra jobb?
Han har masse å gjøre i London, men vi later som vi bare har det gøy.
La oss starte moroa med te.
- Carson? - Min frue.
Om et øyeblikk. Jeg må løpe ned og si hei til tjenerne.
Jeg vet hun er en kone og mor nå, men hun virker ganske uendret.
Et tegn på at du tar vare på henne.
- Eller min svakhet. - La oss gå inn.
- Hun er nydelig. - Akkurat som sin far.
Er hun Victoria, frue?
Ja, Victoria Rachel, etter Mr. Aldridges mor,
og Cora, etter Lady Grantham.
Ikke Susan, etter Deres egen mor?
Nei.
Jeg ventet ikke å se deg, Molesley.
- Lady Mary skrev at du er en lærer nå. - Ja, men det er høytid.
Jeg jobber her frem til bryllupet.
Jeg håper Carson verdsetter det.
Anna.
Å, se på deg. Når er terminen?
Om omtrent ti dager.
Jeg misunner deg ikke, men det er så moro etterpå.
Det er det du må fortelle deg selv.
Er Barrow her for bryllupet?
Han er invitert, men jeg vet ikke om han får fri.
- Selvsagt. Han har en ny jobb. - Han hater den.
Ikke overdriv.
- Det er mer stille enn han er vant til. - Du ser kjent ut.
Andy, frue. Andrew ovenpå.
Jeg jobbet i bryllupet Deres, men så fikk jeg jobb her.
Han liker livet på landet, gjør du ikke, Andy?
Mrs. Patmore, skal jeg be Lady Mary komme ned og sette over kjelen?
Alt er klart, Mr. Carson.
Hva gjør du?
Pass dine egne saker.
Mr. Spratt, jeg vet du avskyr meg.
Hvorfor skulle jeg avsky deg?
Fordi jeg er interessant, eksotisk og attraktiv.
Kjære vene, dette er verre enn jeg trodde.
Har du alltid vansker med å skille fakta fra fiksjon?
Det har seg tilfeldigvis slik at jeg har høy aktelse for sannheten.
Til forskjell fra deg.
Til forskjell fra meg?
Jeg vet om din skitne, lille hemmelighet.
Jeg lurer på hva fruen ville tenkt om dobbeltlivet ditt?
Hva behager?
Hovmester om dagen, forfatter om natten.
Som dr. Jekyll og Mr. Hyde.
- Når fant du ut det? - Lady Ediths besøk.
Hvorfor har du ikke nevnt det i de mange ukene siden?
Jeg tenkte jeg skulle skåne deg. Men nå liker jeg ikke tonen din.
Så, hva har du tenkt å gjøre?
Det er for meg å vite og deg å finne ut.
Jeg gledet meg sånn over deg og Lord Merton.
Takk. Jeg håper jeg skrev nok om bryllupsgaven deres.
Det var for snilt. Bøker er Dickies favoritting.
- Hvorfor er han ikke her? - Han ville det...
...men jeg engster meg for at han skal slite seg ut.
Han er ikke frisk, forstår du.
Jeg sier det, men rart nok er han frisk og rask.
Han kommer til bryllupet.
Angrer han på å ha gitt Cavenham til Larry?
Nei.
La ham og Amelia velte seg i prakt.
Måtte det gjøre dem godt.
Vi er lykkelige som vi er.
Jeg må lede et møte på sykehuset i morgen.
- Greit. - Hva slags møte?
Vi inviterer folk inn, økonomiske støttespillere, men vanlige folk også.
Vi synes det er viktig at de forstår hva vi gjør.
- Dagen før Ediths bryllup? - Det tar ikke mer enn to timer.
- Vi kan hjelpe, Atticus og jeg. - Det er ikke poenget.
- Hva er poenget? - Tom, Mary og jeg har et ærend.
Jeg klarer meg. Det er bare blomstene, og de har allerede blitt valgt.
Cora, du vil vel være her for det?
- Dropp det, Robert. - Hva for ærend er dette?
Å, du får se.
Carson, kan jeg få litt mer av bordeauxen?
- Andrew? - Den er der.
Andrew skjenker den.
Er det ikke spennende? Det er i alle avisene, også i New York.
Lady Edith og hennes millionærmarki.
Han var ikke noen av delene da han først fridde.
Men han var det da du sa ja til ham.
Sir Mark, får jeg minne om at jeg er borte på nyttårsaften?
Mrs. Jenkins bærer teen opp.
Bærer kokken teen inn i dagligstuen?
Lady Stiles sa hun ville tillate det.
Bare denne ene gangen.
Takk. Beklager, jeg kom meg ikke unna.
Min kjære, du ser vindunderlig ut.
Du ser sulten ut, far. Hva med et brett?
Nei takk. Jeg spiste middag på toget.
Jeg håper ikke jeg har skuffet deg ved å gå glipp av blomstene.
Nei, far avskyr bare timene du bruker på sykehuset.
Timer jeg ikke bruker på ham.
Det er nok ubevisst.
Menn er ubevisste det meste av tiden.
Jeg lurer på om vi bør vente til etter bryllupet.
Nei, hun vil nyte bryllupet mer.
- Hva er alt dette? - Jeg gjenskaper meg selv.
Jeg blir også gjenskapt.
Jeg liker de gamle modellene.
Syntes du ikke Carsons oppførsel var rar under middagen?
Han har ikke vært seg selv på lenge.
Bør vi gå ned nå og se hva det dreier seg om?
Det finnes ingen behandling.
Det finnes ingen kur.
Men jeg beklager om Lady Mary bestemte seg for å bry Dem.
Det gjorde hun ikke. Jeg ble rådvill av hendelsen under middagen.
Jeg forstår. Kanskje det er til det beste.
For jeg har ikke noe annet valg enn å gi min oppsigelse.
Hva? Det mener du ikke.
Beklager, men jeg kan ikke bli om jeg ikke kan utføre mine plikter.
Jeg burde ha vært ærligere med Dem, frue.
Jeg visste ikke at dere var her inne.
Kom inn, Mrs. Hughes,
og prat litt vett til mannen din.
Så han fortalte Dem om det, min herre?
Når bryllupet er over, vil jeg legge ut en annonse.
Jeg utfører de innledende intervjuene selv.
Jeg kan ikke legge dette huset,
eller denne familien i hendene på noen jeg ikke stoler på.
Dette er svært drastisk.
Men du forblir i livene våre, Carson?
Du blir på godset,
holder et øye med ting,
hjelper med å ordne i stand store tilstelninger og slikt?
Jeg skulle gjerne sagt ja til det, frue.
Men jeg tviler på at den nye hovmesteren
tar jobben med slike betingelser.
Jeg ville ikke gjort det.
Dickie?
- Hva gjør du på sykehuset? - Jeg føler meg dum. Du oppdaget meg.
Du svarte ikke på spørsmålet mitt.
Vel, faktum er at jeg lever som en invalid.
Men jeg føler meg ikke invalid.
Din omsorg har vært fantastisk.
Jeg skulle likevel visnet raskt nå, men det gjør jeg ikke.
Hvorfor har du ikke sagt noe av dette før?
Jeg ville ikke gi deg forventninger.
Hva sa dr. Clarkson?
Han skal utføre prøvene igjen før bryllupet.
Han sier det er usannsynlig at London-legene tok feil.
En praksis i Harley Street garanterer ikke fortreffelighet.
Da var blomstene klare.
Brock kommer tilbake for å erstatte det som har visnet.
Godt gjort. Hvor overnatter Bertie?
Hos sin mor, i Castle Howard.
- Vi skulle invitert ham på middag. - Det bringer uhell, vi tar ikke sjansen.
- Hvor er Cora? - Hun dro til det hersens sykehuset.
Hvorfor liker du ikke at du drar?
- De utnytter hennes godhet. - Men hun liker det.
Det er derfor de kan utnytte henne.
Hva gjorde Tom og Henry? Det virket veldig hysj-hysj.
- Orker du å kjøre meg til landsbyen? - Nå?
- Jeg gjør det om du låner meg bilen. - Det må være Robert.
Det tar ikke lang tid. Vi er tilbake før tetid.
- Om du insisterer. - Jeg er redd jeg gjør det.
- Skulle ønske du bare sa det. - Det er en overraskelse.
Jeg hater overraskelser.
Vi er der nå, uansett.
- Hva ser jeg på? - Er det ikke åpenbart?
- Talbot og Branson Motorer. - Det ser ut som et fungerende firma.
Det er det. En ekte bedrift, selv om utstillingsbilene er de eneste varene.
Men vi får inn flere.
Så hvordan vil det fungere?
Jeg drar mellom kontoret og her. Henry er her på heltid.
Jeg har fortsatt biler i livet mitt, men ikke kappkjøring,
og etter hvert bygger vi bedriften.
Og alt det betyr at dere er bruktbilselgere.
Vi blir det når vi har solgt en.
Nå er ikke tiden for å være snobbete.
Vi setter opp butikk for nye biler når vi kan.
Senere starter vi produksjon.
Ikke noe galt i å være gift med Mr. Rolls eller Mr. Royce.
Har jeg feilberegnet?
Skammer du deg over meg?
- Over oss? - Er du gal?
- Hva? - Jeg er stoltere enn noen annen.
Takk og lov.
Jeg ber aldri om noe igjen.
Jo, det gjør du. Og du skal få det også.
- Hva? Er du sikker? - Jeg er sikker.
Men ikke si det til noen. Jeg vil ikke stjele Ediths rampelys.
Som i seg selv er et tegn på gode tider forut.
Men hvorfor er vi her?
Det tar hånd om forretningene, men har dere andre spørsmål?
Vil den nye forsikringskontrakten annullere den gamle?
Nei. Alle eksisterende avtaler vil overholdes fullstendig.
- Dere har mitt ord på det. - Vil dr. Clarkson...?
Maud. Ikke sløs ladyens tid.
Det er derfor jeg er her. Miss?
Vil dr. Clarkson flytte til York?
Ikke vær urolig. Han blir her og tar vare på dere.
Det jeg må forsikre dere om, er at ingenting egentlig vil endre seg.
Som dere alle vet...
Hva er det?
Det minner om
da hun styrte huset som et rekonvalesenthjem under krigen.
Synes du fortsatt de utnytter henne?
Om du vil beholde henne, Robert,
må du slippe taket.
Jeg er ikke så god på de amerikanske slagordene.
Så glem slagordet og hør på dette:
Dere har et fantastisk ekteskap.
Og med mine foreldre, burde jeg vite det.
Ikke ødelegg det nå ved å be henne velge.
Vær så snill.
Er kaffen klar?
- Hva skal du ha på deg i morgen? - Å, jeg vet ikke.
En av søndagskjolene mine.
- Jeg har ikke noe anstendig. - Det kan ikke være sant.
- Men vi vil bare være i ytterkanten. - Men jeg ville se fin ut.
Var ikke Lady Roses hår vakkert i går?
Så glatt og stilig.
Du har fint hår.
Hvorfor ikke prøve en ny stil, om du ikke er fornøyd?
Er det greit om jeg går opp litt tidlig i kveld?
- Hva er "litt"? - Nå, mens de fortsatt er nede.
Hva har det med saken å gjøre?
Å, sett i gang.
Men jeg advarer deg, jeg lar oppvasken ligge til i morgen tidlig.
- Daisy, hva gjør du her oppe? - Bare henter noe.
Jeg uroer meg for Mr. Spratt.
Han ser ut til å brenne lyset i begge ender,
og for alt jeg vet, midten også.
- Høres ikke ut som Spratt. - Jeg er enig.
Han har endret seg siden han tok denne nye jobben.
Borte er den pålitelige hovmesteren, diskré og seriøs.
Og i hans sted, journalisten,
som sladrer om alle han kjenner.
Jobber Spratt som journalist?
Jeg beklager. Jeg trodde De visste det.
Jeg trodde aldri han ville tatt jobben uten å få Deres tillatelse først.
Vet vi hvilken utgivelse som har ansatt ham?
Å, ja, min frue. Lady Ediths.
Bladet hennes. Jeg har et eksemplar her, faktisk.
Å, åpnet på riktig side.
Så praktisk.
Å, kjære vene.
Jeg føler meg ansvarlig.
Kanskje jeg skulle ha tiet stille.
Men jeg antar sannheten kommer for en dag.
Hver gang.
Denker, hver gang.
Ikke vær for streng mot ham når De sier ham opp.
Vær så vennlig, for hans skyld, ikke vær for streng.
Hvorfor skulle jeg si ham opp, Denker?
Hvorfor i alle dager skulle jeg gjøre det?
Sett opp føttene. Du vil stå resten av dagen.
Som jeg hele tiden sier.
Hvor har du vært?
Vi har mye å gjøre om vi vil være i kirken i tide.
- Jeg drar ikke. - Hva prater du om?
Bryllupet. Jeg har ingenting å gå med. Ingen bryr seg om jeg drar.
- Jeg blir og ordner maten. - Tullprat.
- Det er fordi Andy ikke er interessert. - Hva?
- Andy har avvist henne. - Det er ikke sant.
- Hvorfor er luen din på sånn? - Hvordan?
Dratt ned over ørene. Hva er i veien?
- Ingenting. - Vel, ta den av.
- Nei. - Daisy, ta den av, nå.
- Hva har du vært og gjort? - Å, Daisy.
La henne gå. Jeg prater med henne senere.
Du kan le.
Det er for deg hun har gjort seg til latter.
Hun bryr seg overhodet ikke om meg.
Ikke rart du er enslig, gutt.
Du forstår ikke kvinner i det hele tatt.
Jeg kan ikke egentlig tro at dette skjer.
- I alle fall ikke med meg. - Er barna klare?
- Jeg ba Baxter om å sjekke. - Jeg har pratet med Mrs. Pelham.
Jeg tar Marigold med til Brancaster,
så hun er der når dere kommer tilbake fra bryllupsreisen.
- Barnepiken gjør barna klare. - Vi bør skifte.
Jeg visste ikke at man måtte børste det mens det blåste.
- Du skulle ha spurt. - Du ville ikke latt meg låne den.
- Jeg ville ønske du satte deg. - Jeg er nesten ferdig.
- Hvordan ser jeg ut? - Som Clara Bow.
Ikke vær dum.
- Hjelper du meg å plukke opp lakenet? - Jeg gjør det.
- Ikke uroe deg. - Jeg vil uroe meg.
Jeg gjør det.
Takk.
Daisy, jeg tror vi har vært ute av takt med hverandre.
Jeg vet ikke hva du mener.
Om du virkelig ikke vet, lar vi det være.
Men om du gjør,
la oss ikke være ute av takt lenger.
En ny baby, en ny bedrift.
Jeg antar jeg må ha vært så glad før...
- ...men jeg kan ikke tenke meg når. - Ærlig talt, hysj.
Minn meg på å aldri si noe hemmelig til deg igjen.
Vi trodde ikke alltid det ville bli en lykkelig slutt for Edith.
Hun risikerer mye, men med litt flaks, blir de lykkelige nok,
som er den engelske versjonen av en lykkelig slutt.
Hva tror du gjør at engelskmenn er som vi er?
Meningene varierer. Noen sier historien vår.
Men jeg klandrer været.
Her er vi, Miss Edmunds.
- Er det ikke for nære fronten? - Absolutt ikke.
Du har reddet livet hennes, mer enn noen annen.
Jeg er glad ingen klandrer meg for å oppmuntre henne til jobb.
- Vi liker sterke kvinner. - Gjør dere?
Jeg kan forsikre deg om det. Vi liker dem svært godt.
Jeg må flytte meg snart,
men jeg ville si noe før gudstjenesten. Jeg har resultatene.
- Har han ikke anemi? - Jo, han har anemi.
Vi skal ikke gjøre deg flau og besvime. Det er ikke overraskende.
De har anemi, men den er ikke pernisiøs.
- Hva? - Han har jernmangelanemi...
...med lite hemoglobin.
Så jeg vil ikke dø.
De må fortsette å ta vare på Dem selv, men nei, De vil ikke dø.
Ikke av det, uansett.
Unnskyld meg.
- Så du klarte å skaffe deg fri? - Ikke uroe deg.
Tredemøllen venter på meg.
Hvordan går det?
Kommer du overens med alle?
Det er ikke så mange å komme overens med.
Liker du det ikke mer enn å være i krig med hele verden?
Jeg antar det.
Hva er i veien?
Det er bare litt varmt her inne.
Så nydelig du ser ut.
Å, far.
Trodde du noensinne vi ville komme til denne dagen?
Jeg er ikke sikker.
Kanskje.
Du har alltid overrasket meg.
Men ingen kan planlegge å finne en briljant partner.
Jeg forguder ham.
Du forstår det?
Kom.
La meg være litt stolt.
Jeg roer med ned etter hvert.
Om du er stolt av meg,
vær så stolt som du vil, så lenge du ønsker.
Jeg skulle gjerne sagt at jeg ante det da vi møttes...
- ...men det gjorde jeg ikke. - Jeg ante det ikke.
Et øyeblikk kjenner vi hverandre ikke, og i det neste er vi i slekt.
Klar?
Kan vi ikke si det til foreldrene dine?
Så snart Edith drar på bryllupsreise, kan vi fortelle hele verden det.
- Blir dere bestevenner nå? - Å, du er så sentimental.
Men blir dere det?
Ikke tenk på det.
Vi er søstre.
Og søstre har hemmeligheter.
Kjære alle sammen, vi er samlet her
i Guds åsyn
og foran denne forsamlingen, for å forene
denne mannen og denne kvinnen i hellig ekteskap,
som er en hederlig stand, innført av Gud
da mennesket var uskyldig, og må derfor ikke av noen
inngås eller tas i hånd tankeløst, lett eller tøylesløst,
men ærbødig, diskré, med vilje,
edruelig, og med gudsfrykt.
Om noen kan påpeke en rettvis grunn
til at de ikke lovlig kan forenes, la dem tale nå,
eller tie for alltid heretter.
Den siste er ute av våre hender.
Ulogisk nok, føler jeg at jeg har oppnådd noe,
selv om jeg nærmest ikke hadde noe med det å gjøre.
Det er fortsatt godt utført arbeid.
Skal jeg fortelle deg om annet godt utført arbeid?
Ditt arbeid på sykehuset.
Hva har forårsaket dette?
Jeg kom til møtet. Rose tvang meg til å ta henne med.
Du skulle sagt hei.
Jeg var for opptatt med å se på.
Og vet du hva?
Jeg var svært stolt av deg.
- Ikke si det om du ikke mener det. - Jeg mener det.
Du er en kvinne av virkelig substans,
og jeg er heldig nok til å kalle deg min kone.
Så jeg må ikke gi det opp?
- Du ville uansett ikke gjort det. - Sikkert ikke.
Men det er mye herligere om det er med din godkjenning.
Disse skal på serveringsbordet. Bring dem inn etter behov.
De er overhodet ikke ferdige.
Tilbake i ovnen, men følg med.
Nei, ikke sett den inn ennå!
- Kan jeg få Epsomsaltet? - Bør du ta det?
- Er du syk? - Bare litt kvalme. Ikke noe alvorlig.
Alle hender er på dekk.
Men det var en nydelig seremoni, og Lady Edith er gift. Halleluja.
Og med Miss Marigold på vei til Brancaster Castle,
ser fremtiden lys ut.
Men jo mindre sagt om det, jo bedre.
- Vil de noensinne si det til henne? - Jeg regner med det. Når hun er klar.
- Jeg ville ønske du satte deg. - Snart.
Jeg vil bare sette hårføneren tilbake.
Jeg lar dere holde på i fred.
- Jeg besluttet å flytte til gården. - Du vil ikke angre.
Jeg har bestemt meg for mye, men jeg forteller deg ikke alt nå.
Andy, bær det opp!
Får jeg noen flere glass?
Gud!
Jeg kan ikke skjenke de fandens greiene!
Carson? Går det bra med deg?
Jeg...
- Jeg ber om unnskyldning, min herre. - Ikke vær dum.
- Jeg kan skjenke det for deg. - Jeg kan gjøre det, sir.
Mr. Barrow, du er her som gjest.
Jeg hjelper gjerne, Mr. Carson.
Carson, jeg vet svaret.
Du og Mrs. Hughes forblir i stuen deres,
men hva om vi ber Barrow om å bli den nye hovmesteren?
Carson, den eldre statsmannen, styrer ting som han alltid har gjort.
Hva tenker du, Carson? Du får pensjon fra godset.
Du kan ikke late som om Barrow ikke er erfaren nok.
Nei. Jeg ville ikke sagt det, frue.
Jeg lærte ham opp.
Vel, Barrow. Vil du bli hovmester her?
- Selvsagt, min frue. - Det er avgjort.
Barrow jobber ut oppsigelsen sin, og begynner ved Downton
på en dato som passer dere begge.
Jeg vil ikke tvinge deg til noe, Mr. Barrow.
Og jeg vil ikke presse deg, Mr. Carson.
Jeg tror herren har funnet en løsning.
Så vi bør være glade for det.
- Unnskyld meg. - Ja, sir.
Anna? Jeg håper ikke du jobber.
Jeg kom bare for å sette hårføneren på plass.
Den var en stor suksess.
Denne hatten er så stram. Den ga meg hodepine.
- Tror du vi kan strekke den? - La meg prøve, frue.
Herregud.
Vannet ditt har gått. Greit.
Ingen grunn til panikk.
Jeg bør gå til stuen. Tingene mine er der.
Ikke vær latterlig. Du kan ha på deg en av mine nattkjoler.
Greit, la oss få deg avkledd.
Dette virker ikke riktig.
For himmelens skyld. Hva betyr vel alt det nå?
Bates!
- Bates! - Mr. Talbot?
Der er du. Du bør komme fort, selv om ingen vet hvor lang tid det tar.
- Jeg forstår ikke. - Unnskyld.
Anna er på Lady Marys rom og dr. Clarkson er med henne.
Herregud.
- Men hun kan ikke føde det nå. - Hun har ikke mye valg.
På Lady Marys soverom? Det kan ikke stemme.
Vel, Spratt.
Denker har fortalt meg alt om spalten din.
Jeg ville ikke sagt noe, men jeg trodde fruen allerede visste.
Tror man på det, tror man på hva som helst...
I fremtiden kommer jeg til deg for råd om mine klær og min underholdning.
Hvem visste at vi hadde en ekspert i kjelleren?
- Vel, jeg... - Talene.
Du begikk en feil, Miss Denker, i din hast etter å bli kvitt meg.
- Hva var det? - Hun liker aldri å være forutsigbar.
Og jeg er hennes fars fetter.
Om du mener det du sier, Daisy,
skal jeg ivrig drikke en skål.
Jeg gjør det. Jeg kommer til gården.
Da håper jeg vi ser mye mer til deg der, Mrs. Patmore.
Jeg vet nå ikke det.
Det tror jeg du gjør.
Å, vi bør gå opp for å høre talene.
Det er meg en stor glede å bringe velsignelser
over den vakre markisen av Hexham.
Men først bør jeg lese et telegram fra hennes mormor,
den imponerende Mrs. Levinson.
"Beklager at jeg ikke kunne være med dere.
Selv om vi ber for dem som er i fare på sjøen,
er jeg for gammel til å være en av dem. Gud velsigne dere begge. Bestemor."
Det er på et vis leit at hun ikke er her.
På et vis.
Men ikke på alle vis.
- For et flott liv vi får. - Jeg antar at dette virkelig skjer.
Edith og Bertie,
brud og brudgom.
Brud og brudgom.
- Skal jeg ta med en drink opp til Mary? - Jeg tør påstå at hun trenger en.
Føder kammerpiken hennes på soverommet hennes?
- Så veldig moderne. - Det var ikke akkurat planlagt.
Hvilke av våre liv er det?
Jeg bør gå opp.
Å, et til meg.
Han er hyggelig.
Jeg ønsker deg hell med bedriften, men det trenger du selvsagt ikke.
Vi trenger alle hell, Miss Edmunds.
De drar! De reiser!
Jeg går ikke glipp av dette. Kom igjen!
Jeg skal prøve å ikke skuffe deg.
Bare elsk ham. Jeg blir ikke skuffet over det.
Ha det kjempefint, kjære, og ikke uroe deg for noe.
Det er så rart, jeg føler meg så fullstendig lykkelig.
- Jeg tror aldri jeg har følt det før. - Det vil du nå, i lang tid fremover.
- Fort, ellers rekker dere ikke toget. - Kast den! Ellers bringer det ulykke.
Er dere klare?
Er ikke du heldig?
Gratulerer.
Takk.
- Du ser vakker ut. Gratulerer. - Takk.
- Vi sees snart. - Vi sees snart.
Jeg håper du ikke er for misfornøyd med hvordan ting har blitt.
Downton blir et ganske annerledes sted uten deg ved roret.
Verden er et annerledes sted enn den var, min herre.
Og Downton Abbey må endre seg med den.
Pass på at det er nok å drikke nedenunder i kveld.
For å feire det nye året.
Får jeg benytte denne anledningen til å ønske Dem og fruen
det gledeligste nyttår?
Ingen kunne bedt for deres hell og lykke
mer hjertelig enn jeg.
Vi er veldig takknemlige overfor deg, Carson.
Jeg håper du vet det.
Svært takknemlige.
For alt.
Jeg vil gjerne fortsette å jobbe.
Om vi kan ordne noe for babyen.
Vi har ham her på barneværelset om dagen.
For å etterfølges av en ung Talbot, etter hvert, og så får vi se.
Jeg har kommet for å be Lady Mary og Mr. Talbot ned
for å feire det nye året med oss.
- Dette er til dere. - Takk, min herre, det var snilt.
Er det allerede på tide? Kom Edith seg av gårde uten vansker?
Ja. For flere timer siden.
Er dette den nyankomne?
Det er det, frue.
Jeg er en far og jeg har en sønn.
Vi har en sønn, John.
Gratulerer til dere begge.
Jeg er så lei for at jeg er her inne.
- Vi drar så snart hun kan. - Å, ikke tenk på det.
Vi bør gå ned. Godt nyttår.
Jeg er redd mor ville ha syntes det var ganske uortodokst.
Kanskje, men vet du hva jeg synes?
Jo mer tilpasningsdyktige vi er, jo større sjanse har vi...
- ...for å klare oss. - Vi gjør det.
Godset er trygt i Marys hender med Henry og Tom til å hjelpe henne.
Edith har reist seg fra asken for å bli kysset
av sin egen drømmeprins.
Hva mer kan vi be om?
Et langt og lykkelig liv sammen, bare vi to,
for å se barna vokse opp.
- Det er alt jeg ønsker. - Og hvorfor ikke?
Vi vet selvsagt aldri hva som kommer. Hvem gjør vel det?
Men jeg vil si at vi har en god sjanse.
Fort!
Ta disse.
Vi er nesten der!
Det er snilt av deg å bli, mor.
Det er snilt av deg å be meg, Cora.
Det er ditt kongerike nå.
Din landsby.
Ditt sykehus.
Og jeg synes du styrer det veldig godt.
- Godt Nyttår. - Godt Nyttår, alle sammen.
Godt Nyttår, alle sammen!
- Godt Nyttår. - Godt Nyttår, Thomas.
- Godt Nyttår. - Godt Nyttår.
Godt Nyttår.
Det blir et annerledes liv.
Men vi kan klare det, Charlie, og jeg har definitivt tenkt å prøve.
- Godt Nyttår. - Godt Nyttår, Elsie.
Vil du ha litt vin?
Å, ja takk, Mr. Barrow. Godt Nyttår.
Og Godt Nyttår til deg, Mrs. Hughes.
- Takk, Mr. Barrow. - Godt Nyttår.
Godt Nyttår.
Jeg må smile av at vi skåler for fremtiden, hva den enn bringer.
Hva kunne vi ellers skålet for?
Vi går fremover inn i fremtiden, ikke fortiden.
Om vi bare hadde valget.
Tekst: Kristján Steinarsson