Haide!
Ce aruncare bună!
O înscrii pe Marigold la școală la Londra?
Da, oamenii își trimit fetele la școală.
Acum nu mai sunt învățați cadriluri de guvernante.
Are cumva rude care ar trebui anunțate?
- Nu, din câte știm. - Vei trăi la Londra în timpul ăsta?
Cred că da.
Revista merge foarte bine și îmi place să lucrez cu dra Edmunds.
„O schimbare pentru lady Edith Crawley e anunțată în timpul plimbării cu familia.”
Cred că e o idee bună. Vei cunoaște oameni noi.
- Eu cred că e cam grăbită. - Grăbită?
Cred că am fost grăbită ca un ghețar.
- Îți va plăcea singură? - O am pe Marigold.
Oricum, sunt nemăritată, nu? Iar femeile nemăritate trăiesc singure.
Mama se simte mai bine? Îi fac o vizită.
E doar obosită. O zi în pat nu îi va face rău.
- E păcat de biata Denker. - Denker poate să-și poarte de grijă.
Te simți bine, dragule?
Nu arăt bine?
Pari cam amărât.
- Scuze! - Nu ai de ce.
Sunt doar îngrijorată. Vreau să ajut.
Nu cred că mă poate ajuta nimeni.
Știu că ești încă supărat de accident.
Desigur că ești. Astfel de lucruri rămân cu tine.
Chiar și așa, nu e ce crezi.
Nu mă mai învinovățesc de moartea lui Charlie.
Dar mi-a stricat toată plăcerea de a conduce.
Mă bucur că sunteți toți la un loc.
Cum adică?
Nu am avut ocazia să vă mulțumesc că m-ați salvat,
fiindcă mereu erau și alții de față.
- Am fost bucuroși s-o facem. - Bine că poți să rămâi.
Mi-au dat un răgaz, dar nu pot trăi din mila lor tot timpul.
Totuși e un răgaz. Profită de el.
Folosește-l să înțelegi ce te-a făcut așa disperat.
- Cât de extraordinar! - Îți spun doar ce s-a întâmplat.
Larry Grey mi-a scris, invitându-mă la ceai. Și am acceptat, desigur.
Apoi am telefonat și-am aflat că sunt la Londra.
Iar azi am primit asta.
„Dragă dnă Crawley,
ne-au copleșit niște evenimente
și acum nu mai putem să ne menținem invitația.
Cu drag, Amelia Grey.”
Cam ciudat.
- Amin. - Ce spune Dickie?
Nimic. S-a dus cu ei la Londra,
dar nu am mai auzit nimic de atunci.
Atunci va trebui să îl înfrunți în bârlogul său.
- Nu îl va încuraja asta? - Sentimentele îți fac cinste, dragă,
dar nu lăsa gingășia să stea în calea curiozității.
Niciodată.
Dra Baxter e bucuroasă să îți preia
toate îndatoririle când ai nevoie.
E amabilă, dar nu vreau să mă opresc încă.
- Mai am încă putere. - Bine, cum vrei tu.
Nu mă plâng, dar e cam ciudat
ca o femeie în starea ei să mai lucreze ca servitoare personală.
- Nu sunt obișnuit cu asta. - Sper că nu.
Înainte de război, aproape toate erau nemăritate.
- Iar dacă erau, se pensionau. - Ăsta e viitorul?
Dacă tot întrebi asta, cred că viitorul
e fără servitoare personale, dar încă nu am ajuns acolo.
Mulțumesc, Molesley!
- Ce sunet vesel! - O evadare din tradiție.
- Nu poate fi o tradiție nouă? - Să sperăm.
Am vorbit cu Laura Edmunds azi. Voi pleca la Londra mâine.
- Te pot duce dacă vrei. - Credeam că iei o pauză.
- Am câteva lucruri de făcut. - Mulțumesc!
Trebuie să mă opresc în drum.
- La casa văduvei, dacă nu te deranjează. - Desigur.
Am fost la fermă să aranjez cărțile dlui Mason.
- Te descurci. Admir asta. - Sigur e recunoscător.
Gata cu flirtatul, Andy.
- Flirtat? - E drăguț.
- Ai putea găsi mai rău. - Aș putea găsi mai bine.
M-am gândit să o chemăm pe mama mâine după-amiază.
Îi va plăcea.
Nu e bine pentru mine. Am o întâlnire la spital.
- Nu poți să rămâi? - Nu vreau.
Suntem în plină reorganizare a spitalului.
- Sunt foarte implicată. - Să nu-i spui bunicii.
Îmi pare rău, milord! Îmi cer scuze!
- Nu-ți face griji. - Nu știu ce s-a întâmplat cu mine.
Nu e nimic, nu contează.
- Merg s-o vizitez pe mama fără tine. - Cum vrei.
Daisy e pe-aici?
- Ai ratat-o, s-a culcat. - Bine.
Cu dv. voiam să vorbesc.
Bine, spune.
Daisy e interesată de bărbați?
- Ce vrei să spui? - Nu.
E foarte dedicată muncii și studiilor.
Înțeleg. A fost hotărâtă să-și ia examenele,
dar acum a terminat. Slavă Domnului.
Despre cât de interesată e, ei bine,
a avut inima frântă de câteva ori, dar nu-ți face griji de asta.
- Nu vreau să-i frâng inima. - Nu.
- Ați spune că am o șansă? - Oricine are o șansă, nu?
- Dacă o pețești puțin. - A spus ceva despre mine vreodată?
Nu crede că sunt destul de bun?
Termină cu prostiile!
- Vești bune, sper. - Destul de bune.
- Am găsit o slujbă. - Sunt fericită, dacă asta îți dorești.
Știi că n-aș pleca dacă aș putea,
dar e timpul să las în urmă ultimele luni.
- Vei lucra undeva aproape? - Nu departe.
- Dincolo de York. - Ne vom mai vedea.
- Ce-i? - Dl Barrow are o slujbă.
Da? Într-adevăr?
Mă bucur că eforturile tale au dat roade, dle Barrow. Meriți asta.
Mulțumesc, dle Carson!
Mă gândeam să merg până în sat, după micul dejun, dacă nu vă deranjează.
Nu. Cumpără niște soluție de lustruit argintăria de la Bakewell.
Vin cu tine.
Stăpânei nu îi va plăcea asta.
E foarte discretă. Culoarea.
Se numește „nud”.
Nu te va ajuta argumentul ăsta.
Mă duc eu.
Poftiți în salon, milady.
Dna Denker o va anunța pe Domnia Sa c-ați sosit.
Am venit să discut cu dv.
Vă ascultăm, milady.
Adică singuri.
- Bine, dacă nu sunt dorită. - Când ai fost dorită?
Voi ignora insulta.
Ne așezăm?
Dacă nu vă deranjează că stau în prezența dv.
E ceva obișnuit în Londra.
Nu suntem la Londra. Suntem în salonul Domniei Sale.
Sunt aici în calitate de editor,
pentru că ne gândim să îți extindem rubrica la o pagină întreagă.
Într-adevăr? Sunt vești bune.
- Crezi că te descurci? - Cred că da, milady.
Sfaturile despre cum să-ți faci soțul fericit sunt apreciate.
Betty, liniște, încerc să ascult.
Ai scris foarte bine despre cum să te îmbraci toamna în oraș sau la țară.
Poți scrie mai mult?
Sunt plin de idei când vine vorba de combinarea confortului cu eleganța.
Știi că șamponul provine din India?
- Cuvântul? - Cuvântul și produsul.
Foloseau șampon de păr cu sute de ani înaintea noastră.
Dar nu prea văd rostul lui.
Bună, dle Molesley!
- Dră Baxter. - Bună!
- Bine că v-am prins. - De ce?
Dl Trewin vrea să se pensioneze.
Mi-a spus duminică. Va termina trimestrul, apoi va pleca la sora lui în Bath.
Bath? E cam departe.
Administratorul rezervă trei căsuțe pentru școală
și nu vreau să se piardă obiceiul, așa că mă întrebam dacă o vrei pe a lui Trewin.
Împreună cu câteva din îndatoririle sale.
Ai timp să te gândești. Nu trebuie să decizi acum.
Se va gândi la asta, dle Dawes, vă promit. O zi bună!
Nu-mi vine să cred.
Dar te vei gândi și vei lua decizia potrivită.
De ce spui asta?
Fiindcă eu nu pot, dar lasă asta.
Nu e momentul meu, e al tău.
Și felicitări!
Stai puțin, Spratt e mătușa ta în agonie?
Promite că vei ține secretul.
- Bunica ta nu va fi furioasă? - Dacă află.
- Nu-i spune lui Mary. - De ce?
Nu știu, va face mare caz din asta.
- Ascultă, Mary a ta nu e Mary a mea. - Să sperăm că va rămâne așa.
Apreciezi sinceritatea, dle Spratt?
Bineînțeles. Ce întrebare.
Dar nu vrei să-mi spui de ce-a venit lady Edith.
Apreciez sinceritatea și discreția. Ambele sunt virtuți.
Pentru că nu aș vrea să cred că ții ceva secret
- ...sau greșit față de milady. - Ceva greșit?
Care o implică pe lady Edith Crawley, fiica contelui Grantham?
- Ai înnebunit? - Nu. Nu am înnebunit.
Dar sunt curioasă.
Curiozitatea a omorât pisica.
Acum mă duc să mă plimb.
Mă duc la fermă în după-amiaza asta.
- Vrei să te-nsoțesc? - Nu știu dacă merg.
ßBine, atunci.
Voia doar o plimbare.
Poate să se ducă, nu îl opresc.
Guvernanta vrea să-i ducă pe copii la picnic în parc.
Poți să pregătești sandvișuri în loc de prânz?
- Bine. Vrei o ceașcă de ceai? - Da, mulțumesc!
La timp. Îi torni una și lui, te rog?
- Ce te aduce pe aici? - Îl căutam pe dl Molesley.
- Milady. - Bunico.
Începusem să uit cum arăți.
- Mă bucur că ești bine. - Să fac niște ceai, milady?
Veți rămâne suficient cât să-l beți?
Nu fi arțăgoasă, bunico. Sigur că rămânem.
- Edith îți trimite salutări. E la Londra. - Nu ca să-l vadă pe Bertie, presupun?
- Din păcate nu. - Foarte trist. Desigur, îl înțeleg.
- Dar cred că regretă și el. - S-a pus într-o situație proastă.
Știu. De ce nu pot bărbații să iasă din situațiile proaste?
E o mare pierdere pentru amândoi.
Ești foarte tăcută, Mary. La ce te gândești?
La o idee pe care mi-ai dat-o.
- Nimic cu care să-ți bați capul. - Cora nu a putut veni azi.
De ce nu? Nu fi secretos.
E ultima opțiune pentru cei fără secrete.
Conduce o întâlnire la spital.
Înțeleg.
Înghite asta, bunico. Ți-a stat în gât prea mult.
Nu-ți face griji pentru mine. Am înghițit-o acum mult timp.
Se pare că tatăl tău are probleme cu înghițitul acum.
- Când voiai să îmi spui? - Ce să-ți spun?
- Despre tremurat. - Care tremurat?
Sunt soția ta. Te iubesc. Secretele tale sunt în siguranță la mine.
Care tremurat?
- Cu ce te pot ajuta? - M-am întâlnit cu dl Dawes în sat.
Și vrea să preiei mai multe ore la școală?
Cred că da și mi-a oferit o căsuță. Va fi goală în curând
și nu vrea ca ministerul să aibă scuza să o ia.
Deci, îți dai demisia?
Nu știu ce să fac. Doar caut sfaturi.
Te vei sfătui cu dl Branson ca acest lucru să fie acceptabil pentru familie?
Da. Doamne ferește să aibă și el puțin noroc
fără să fie acceptat de familia sfântă.
Voiam doar să vă spun.
Apreciez asta. Mulțumesc, dle Molesley!
Deci, dl Barrow pleacă, dl Molesley pleacă,
/numai Andrew mai stă în calea mea spre Armaghedon.
- E o surpriză plăcută. - Am fost cam îngrijorată.
Ai fost tăcut de când ai revenit. Ce-ai mai făcut?
Nu voiam să te plictisesc până nu știu povestea.
Care poveste?
Te rog.
Nu m-am simțit bine în ultimul timp.
Am fost foarte obosit și mă ustura limba.
- Te ustura limba? - Ciudat, nu?
Apoi am început să am o furnicătură, cam așa poate fi descrisă.
De ce nu mi-ai spus?
- Nu voiam să te deranjez. - Acum sunt deranjată.
Amelia m-a dus la un mare doctor de pe strada Harley
și se pare că am anemie.
E puțin iritantă și va trebui să ai grijă de dieta ta,
dar te vei vindeca.
Nu prea.
E anemie pernicioasă.
Au făcut analize de sânge și mi-au dat vestea luni.
Nu sunt prea abătut.
Mi-am trăit traiul. Am văzut și făcut multe la vremea mea.
Mi-ar fi plăcut să fiu însurat cu tine.
Dar nu poți avea totul.
Măcar suntem iar prieteni.
Da.
Suntem iar prieteni.
Recunosc că e foarte drăguț aici, Edie.
- Te descurci singură? - Nu prea.
Vine o menajeră dimineața, iar nepoata ei mă ajută când am oaspeți.
Lasă-mă să te ajut.
E totul foarte simplu, în comparație cu Downton, bineînțeles.
N-ar trebui să ne atașăm de astfel de lucruri, nu?
Doamne, ce bucurie.
Mătușa Rosamund mă invită la cină la Ritz.
- Vrei ceai? - Nu, trebuie să mă întorc la apartament.
Pentru ce ai venit la Londra? Nu mi-ai spus.
Nu văd de ce să nu-ți spun. Le voi spune tuturor în curând.
Cred că voi renunța la șofat.
În curse, bineînțeles.
- Doamne. Mary știe? - Știe că nu mă mai bucur de ele.
- De la accident? - E evident?
Mary nu se va supăra. Urăște cursele.
Poate.
Dar nu-i va plăcea
transformarea minunatului ei soț
într-un bărbat care stă toată ziua prin casă fără să facă nimic.
Va trebui să găsești ceva.
Da, va trebui.
ßßAnna, asta e pentru tine.
- Și pentru dl Barrow. - Mulțumesc!
- Ce-i asta? - Trebuie să fie...
Da, este.
Un uscător de păr pentru lady Mary.
- Am trimis după el. - Ce scop are?
De ce nu-l usuci cu prosopul și apoi îl piepteni?
Oferă mai mult control. Îți poți netezi si modela părul.
- Îi va fi de folos. - Nu mi-am schimbat niciodată frizura.
Pot să îl țin?
E greu, nu?
- Doamne! Ce e aia? - Un uscător de păr. Lady Mary voia unul.
Da, în acest caz...
Dle Carson, lady Stiles vrea să mă duc acolo duminică ca să pot începe luni.
Dacă nu vreți să mai stau.
Nu vom insista cu asta.
- Downton Abbey fără dl Barrow... - Nu fi rău.
- Chiar vrei să pleci? - Chiar și lucrurile bune se sfârșesc.
Nu știu dacă ești un lucru bun sau rău, dle Barrow,
Dar am fost cu toții împreună mult timp.
Și după cele spuse, mă duc să verific sufrageria.
Nu trebuie să-ți schimbi frizura.
Ești expert în modă acum?
Se descurcă împreună?
Henry și Mary la Downton?
Din câte văd, da. E prea bun pentru Mary, dar sunt fericiți.
Ar fi mai bine dacă el ar face ceva
Dar nu va mai șofa?
Cum se poate?
Cum ai știut că sunt aici?
- Mă lași singură? - Bineînțeles.
Noapte bună, dragă!
Îți voi telefona mâine.
A fost un aranjament?
Cineva te-a anunțat că sunt la Londra.
- A fost tata? - Mary.
Mary?
Cum? Ce a făcut?
A rezervat masa și a convins-o pe mătușa ta.
S-au gândit că nu vei veni altfel.
Au avut dreptate.
Vei rămâne acum că ești aici? Te rog.
Vă aduc un meniu, milord, și poate ceva de băut?
Mulțumesc, aduceți meniurile și două pahare de șampanie.
Bertie, nu știu ce caut aici.
Mi-ai frânt inima.
Nu te învinovățesc.
- Știu de ce ai simțit... - Te vreau înapoi.
- Totu-i la fel. - Eu nu.
Dacă te-ai schimbat, nu mi-ai spus nimic despre asta.
Nu cred că ai fi vorbit acum dacă Mary nu îți dădea telefon.
- Ba da, jur. - Dar ce e diferit?
Eu o am încă pe Marigold. Tu o ai pe mama ta.
- Nu știe că ne-am despărțit. - Dar ne-am despărțit.
M-ai crede dacă ți-aș spune că nu pot trăi fără tine?
Ai reușit să te descurci fără mine destul de bine.
Nu am reușit deloc.
Milady.
Și pentru dv., milord.
Nu înțeleg ce vrei de la mine.
Ce îmi ceri?
Să te măriți cu mine.
Așa, pur și simplu?
Când vrei tu, dar asta vreau.
Dacă aș fi de acord, un mare „dacă”,
i-am spune mamei tale adevărul despre Marigold?
Dacă îi spunem, va trebui să ne separăm de ea.
Aș prefera să nu fac asta.
Chiar și fără mama ta, sunt oameni care știu deja adevărul.
Vor fi bârfe. Ești pregătit pentru ele?
Sper să le evităm, iar dacă nu, sunt pregătit.
Singurul lucru pentru care nu sunt pregătit e o viață fără tine.
De ce a telefonat lady Edith așa târziu? Dl Carson a fost îngrijorat.
Nu ți-aș putea spune.
Eu mă ocupam de stăpână când dl Carson a ciocănit.
Stăpânul a coborât.
Nu cred că are mult noroc.
Nu e-n firea ta să-ți pese.
Ții minte că Anna mi-a spus să încerc să înțeleg ce m-a făcut așa disperat?
Da.
M-am gândit la asta și am zis să încerc să fiu
altfel când ajung la noul loc de muncă.
Ne schimbăm pe parcursul vieții.
Sau ne-am schimba dacă ne-ar lăsa trecutul.
Știi ceva, dră Baxter?
Eu am ascultat-o pe Anna, tu ascultă-l pe dl Molesley.
Uită de Coyle și de timpul din pușcărie.
Crezi că decizia puternică e să-l vizitezi, dar greșești.
Decizia puternică e să-i iei puterea pe care o are asupra ta.
Uită de el, dră Baxter. Continuă-ți viața.
Ăsta e cadoul meu de plecare.
- Mă întreb dacă ai dreptate. - Am dreptate.
N-o să-ți vină să crezi!
- E însărcinată? - Nu.
- A fost arestată pentru trădare? - Nu.
S-a împăcat cu Bertie și mergem cu ei în Brancaster
s-o întâlnim pe dna Pelham și să anunțe logodna.
- Ea știe despre Marigold? - Nu și nu va afla.
Asta va fi alegerea lui Bertie.
- Când mergem? - Vineri. Se grăbesc.
- Și eu la fel. - Am o ședință mare vineri.
Cora, nu insist prea des, dar acum trebuie.
E al doilea copil al tău care n-a avut o zi de fericire în ultimii zece ani.
Bine, nu-mi ține discursul de la Gettysburg. Voi merge.
Încep să cred că sunt într-o competiție cu spitalul zilele astea
și de obicei pierd.
Mă face să vreau ca mama să fi câștigat.
Lasă asta acum. Edith va fi fericită.
Gândește-te doar la asta.
Ai dreptate, desigur.
Ura!
- Te ajut să cobori bagajele. - Vom urca după micul dejun.
- Sunt fericită pentru lady Edith. - Mă întreb când va fi nunta.
- Doar de asta aveam nevoie! - Îmi plac nunțile.
Dle Barrow,
trebuie să-ți iei rămas-bun de la stăpân înainte să plece.
Vei fi plecat când se întorc.
Îmi pare rău! Serios.
Ideea e că...
e ciudat să spun, dar se pare că sunt foarte supărată.
- Încep să plâng din senin. - E firesc.
De ce nu, când ești îndrăgostită de el?
Sunt?
Fraza asta îmi aduce aminte doar de invitații la dans și săruturi furate
și de mama așteptând afară în trăsură.
Nu de doi bătrâni care abia urcă treptele.
E bine să fii îndrăgostită la orice vârstă.
Nu știu de ce l-am refuzat.
Poate am înnebunit.
„Cursul dragostei adevărate nu a fost niciodată lin.”
După Prințul Kuragin, te-ai mai îndrăgostit vreodată?
Știi deja că nu răspund la nicio întrebare
mai incriminantă decât dacă am nevoie de un covor.
Înainte să plec, să știi că am luat o decizie.
Nu mă duc să-l văd pe Coyle. Nici nu-i voi scrie.
Îl dau uitării definitiv și am terminat.
Poți să faci asta?
Cred că da. Nu mai are putere asupra mea, iar eu nu i-o voi da înapoi.
Tu ai luat o decizie. Acum e timpul să iau și eu.
Fii puternic în hotărârea ta și sunt sigură că vei fi mai fericit.
Ai avut încredere în mine când eu nu am avut.
Îți sunt recunoscător.
Dumneata ce zici?
Eu zic să ne despărțim ca prieteni, nu ca inamici.
Spune-i lui Henry că regretăm că nu-i aici.
- Sper să fie bine. - De ce spui asta?
Fără motiv.
Dar am fost îngrijorat pentru el de la accident.
Dragă tată, ești mai isteț decât pari.
- E o ușurare. - Dragă...
Barrow.
Domniile Voastre, voiam să vă mulțumesc pentru tot.
- Nu pleci acum, nu? - Duminică dimineața, milady.
Am avut parte de aventuri cât timp ai fost cu noi.
Am învățat multe cât am lucrat aici, milord.
Mă tem că ți-am ținut predică de câteva ori, sper că nu prea rău.
Dimpotrivă.
Voi începe lucrul la noul loc de muncă învigorat.
Și vă mulțumesc pentru asta.
Mă bucur dacă a fost o experiență utilă.
Am venit băiețandru, plec bărbat.
Transmiteți-i cele mai bune urări lui Lady Edith.
Îți vom fi mereu recunoscători că ai salvat-o din foc.
Se pare că am salvat-o pentru ceva mai bun.
Mult noroc, Barrow!
Mulțumesc, milord!
Acum trebuie să plecăm.
Urăsc să-mi iau rămas-bun.
Se pare că o facem des mai nou.
Sunt demodată.
- Nu-i adevărat. - Ba da.
Părul, hainele.
- Arăt ca acum zece ani. - Ce n-aș da pentru asta.
Dar mi-aș da o slujbă?
- Eu ți-aș da. - Ai venit cu un motiv?
- Dl Carson zice că merg în bibliotecă. - Da. Iată-le! Du-te.
- Știi ce problemă ai? - Voi ști.
Disprețuiești pe oricine te apreciază.
Dacă te place un bărbat, crezi că e un moft.
- Nu e așa! - Nu?
Erai îndrăgostită de Alfred, nebună după el, dar el avea ochi doar pentru Ivy.
Când s-a răzgândit și ți-a făcut avansuri, n-ai vrut să-l vezi.
- E diferit. - Cum?
Dna Pelham e în salonul galben, milord. Vă rog să mă urmați.
Trebuie să recunoști, e impresionant.
Câtă vreme e fericită.
Contele și contesa de Grantham.
Regret că n-am fost aici să vă întâmpin mai devreme.
Sper că v-ați acomodat.
- La un nivel legendar. - Iat-o pe Edith.
- Draga mea. - Bună, tată!
- Și nu-ți va lipsi? - Nu cred.
De fapt, deja mă simt mai ușurat.
Eu sunt încântată. Nu mă pot preface.
- Dar tot îți plac mașinile? - Da, îmi plac.
Nu ești singurul. Doar că nu mai concurez.
Atunci îți vei exprima altfel dragostea.
Mai mult, trebuie să găsesc o slujbă.
- Dle Carson? Te simți bine? - Nu știu cum...
- Să vă ajut, dle Carson. - Odihnește-te, Carson.
Vrei să stai aici sau mergi jos?
Mă duc jos, cu permisiunea dv.
- Merg jos. - Să nu-ți faci griji.
Molesley se ocupă de noi.
Andrew, ajută-l pe Carson și caut-o pe dna Hughes.
Mulțumesc!
Voi vedea mai târziu cum se simte.
Bea asta. Te va calma.
Probabil mă crezi bețiv
sau că tremur de frică la gândul bătrâneții.
Nici vorbă.
Dar aș vrea să știu ce e. Voi face o programare.
- Nu e nevoie. - Nu cred că ignoranța e o binecuvântare.
- În orice caz, nu pentru mine. - Nu e nevoie...
deoarece știu ce e.
Și tata a avut asta, și bunicul.
Și le-a terminat carierele amândurora.
Nu e o boală în sine.
Nici n-are un nume.
Bunicul o numea „neputință”.
Dar acum eu am „mâini tremurânde”.
Adevărul e că s-a zis cu mine.
Am venit să văd cum te simți.
Vă las singuri, milady.
- Nu sunt bolnav. - Sunt convinsă.
Dar poate ești obosit. Nu e nicio rușine.
Nu vă faceți griji, milady.
Aveți lucruri mai importante de făcut.
Ba îmi fac griji, Carson. Și trebuie să mă ajuți.
Știi cât de drag îmi ești
și dacă trebuie să facem schimbări,
nu trebuie să ne temem de ele.
- Pot să vin și eu? - Desigur.
Mary a coborât să vadă cum e Carson.
E de acord cu toate?
E îngrijorată pentru ce se va întâmpla, dar e normal.
E greu pentru femei să înțeleagă că bărbatul e ceea ce face.
Ce-și face singur.
Totuși, putea fi mai rău. Sunt în formă. Am o soție minunată.
Doar să decid cum îmi petrec viața.
„Doar”?
Mary se bucură că am renunțat la curse. Nu i-au plăcut.
Nu prea se bucură. Preferă să fii fericit.
Și eu vreau. Dar vreau să fiu demn de ea.
Știu că vorbesc ca Bulldog Drummond, dar așa e.
Ce anume te-ar interesa?
Știi cum sunt. Mereu am gândul la mașini sau transporturi.
Aș vrea să fie aici, ca să putem sta la Downton.
O afacere locală ca să faci parte din familie.
Dar să ai identitate în afara ei.
Știi zona, Tom.
Dacă ai vreo idee, nu le păstra pentru tine.
Nu, Henry. Fii sigur de asta.
Bine
Ați moștenit casa de la răposatul Lord Hexham?
Da, dar ei o conduceau cât timp a stat aici.
Mai degrabă cât nu stătea.
- Se pare că vă descurcați bine. - Locuiți în castel?
Adică dacă mă mut când se căsătorește Bertie?
Nu asta...
Am transformat niște camere într-un apartament, deci e confortabil.
Nicio grijă. Nu vă stau în cale.
- Nu-mi fac griji deloc. - Sigur că nu.
Ți-am spus, mamă. E mai bine să fii în casă, decât în afară.
Ce interesat trebuie să fie la începutul unei noi epoci.
Pe ce vreți să vă concentrați?
Vrem să facem din Brancaster un centru moral al zonei
și numai Bertie poate face asta.
Nu doar în calitate de proprietar sau fermier, ci de exemplu moral.
Brancaster are deja această reputație.
Din păcate, nu.
Cu regret spun că vărul Peter a dus o viață care n-a fost...
Lordul și Lady Grantham nu vor să audă asta.
Nu sunt de acord. Dacă lady Edith se va...
Vă rog, spuneți-mi Edith.
Foarte bine. Dacă Edith se va căsători cu tine, trebuie să știe ce o așteaptă.
Vărul Peter avea meritele lui,
dar moralitatea lui lăsa de dorit.
- Mamă, te rog... - Vizitele în Tanger...
Chiar trebuie să insist.
Foarte bine.
Să nu fii nehotărât.
Dacă vrei să reușești aici, nu ai voie să faci nicio greșeală.
Vă spun noapte bună. Bertie se va ocupa de voi.
Asta-i bună!
SPITALUL DOWNTON COTTAGE
V-am irosit timpul și îmi cer scuze.
Nici vorbă.
Din păcate simptomele descrise par să confirme boala.
Preferam altfel.
Nu trebuia să vă deranjăm, dar nu m-a ascultat.
Voiam să fiu sigură. Acum suntem și putem decide ce e de făcut.
„Putem”?
Doar nu credeai că te las singur în asta, nu?
Cu bine, dr. Clarkson. Vă mulțumesc!
De ce să te prinzi în asta?
- Știi bine de ce. - Aici erai.
- Te-am așteptat. - De unde știai că sunt aici?
Jackson zicea că te-a dus la dna Crawley.
Menajera a zis că ești la spital.
Ce urmărire. Ai fi un detectiv bun.
Nu e nevoie să-l sâcâiți cu alte păreri medicale.
Știm cât de grav e. Lăsați-ne să ne ocupăm de asta în felul nostru.
Dna Crawley vrea să se implice.
tată, nu e nevoie s-o împovărăm.
Nu cred că vrei asta, nu?
- Nu s-o „împovărez”, dar... - Ajută-l pe Domnia Sa să urce.
Milord.
Lăsați-ne în pace, dnă Crawley.
- E tot ce cer. - Tot?
E cam mult.
Când credeai că vei fi împovărată cu el, am fost un rău necesar.
- Dar acum că... - Ce târziu e!
O zi bună, dnă Crawley!
Te-am căutat.
- Mă întrebam dacă nu vii la plimbare. - Mi-ar plăcea.
M-am tot gândit
la ce aș putea face ca să fiu un soț demn.
- Nu fi prostuț. - Vorbesc serios.
Când pilotam nu eram potrivit,
ci eram un excentric, poate o alegere captivantă.
Acum sunt un sărac întreținut de soția bogată.
Nu asta vreau pentru tine.
- Nu vreau să fii nevoită să-mi explici. - Nu mă deranjează.
Cel mai rău e că eu mi-am făcut-o.
De aceea trebuie să fac ceva.
Nu e autocompătimire. Pur și simplu știu că am dreptate.
Te iubesc extrem de mult, știi?
Știu. Și asta îmi motivează gândurile și faptele.
E îmbucurător.
Ne duc să ne prezinte proprietatea.
Bertie zice că aici e cea mai frumoasă priveliște și are dreptate.
Ți-a spus că luni vor face anunțul la un dineu?
Aș vrea să fiu sigură că fac ceea ce trebuie. Pentru el.
A avut ocazia să plece, dacă voia, dar s-a întors.
Nu sunt convinsă că știe ce se poate întâmpla
cu mama lui sau cu oricine, dacă se află.
Dar de ce să se afle?
Tată, la început, nu trebuia să afle nimeni, mai puțin Rosamund.
Acum știi tu, mamă, Mary, Tom
și Henry, presupun. Probabil și Anna și dna Hughes.
- Deci și Bates și Carson vor ști. - Nu cred că știe Carson. Ar leșina.
Poate nu, dar i-o fi spus dnei Patmore și așa mai departe.
- Cum să nu se afle? - Atunci îți asumi un risc.
Dar sper că-ți asumi acest risc
și vei duce o viață bună cu un om bun.
Te rog.
Nu e vorba despre loialitate față de Michael Gregson, nu?
Nu, nu e vorba despre asta.
L-am iubit mult pe Michael, dar nu mai e,
iar acum îl iubesc pe Bertie. Mai mult ca oricând, de fapt.
Asta e tot ce contează.
Te rog să nu-ți faci viața mai grea decât trebuie.
Haide! Ne așteaptă.
Îți doresc numai bine. Sincer.
Cred că așteptați să mă vedeți cu spatele.
- Nu. - Eu nu. Pupă-mă.
Să ai grijă de tine. Și nu uita.
Încearcă să-i atragi de partea ta pe cei cu care lucrezi.
- Poți. - Să fiu amabil, deci.
N-ar strica, dle Barrow.
Ești rapid și eficient și nimeni nu te-a făcut prost vreodată.
N-ai de ce să nu mergi mai departe.
Mulțumesc, dle Carson!
Am învățat multe de la dv. și...
Vă sunt recunoscător.
- Noroc, dle Barrow! - Dle Molesley.
Mulțumesc pentru ajutor, dle Barrow. Îmi pare rău...
Ești silitor, Andy. Și un coleg isteț. Îți doresc numai bine.
Dle Barrow!
Voiau să-și ia rămas-bun, iar Anna mi-a spus când pleci.
M-ați prins la timp, milady.
Jupân George, sper să fii cuminte cât sunt plecat.
Nu vom fi.
Te rog, nu pleca.
Trebuie să plec, jupân George.
Dar nu uita, mereu îți voi fi prieten, oriunde m-aș afla.
Bine? Mult noroc!
Mulțumesc!
Așadar. Gata.
Haideți! Cu bine, Barrow. Și mult noroc!
Cu bine, dle Barrow!
Ciudat... când te gândești că mă uitam după el cândva.
N-ai judecat prea mult în domeniul ăsta.
Îmi pare rău că vă deranjez.
Citeam niște scrisori.
- S-a terminat micul dejun? - Da.
Am venit pentru că...
trebuie să vă aduc ceva la cunoștință
înainte de anunțarea logodnei din seara asta.
- Bertie știe că ești aici? - Nu.
Dar știe ce urmează să-mi spui?
Da. Știe totul.
Atunci...
Poți începe.
- Știi unde se află toate? - Cred că da, Sir Mark.
Pot s-o întreb pe dna Jenkins dacă greșesc.
Menajera Elsie va veni curând. Te poate ajuta.
Ăștia suntem toți, Sir Mark?
- Dna Jenkins, eu și Elsie? - Da. Nu suntem în 1850.
Ce faci?
Andy ne ajută.
Purceii se vor naște curând.
Și trebuie să separ mamele.
- Cine te mai ajută? - Doar Joe. Ca de obicei.
Mă descurc cu doi oameni la recoltă și purcei,
dar îmi prinde bine să am
un tânăr cu forță și care nu mă costă în plus.
Trebuia să spui că vii. Putem să te însoțesc.
N-am vrut să te deranjez din nou.
E un flăcău pe cinste.
Îmbătrânesc, Daisy. Speram că te vei muta aici.
- Măcar mă pot baza pe Andy. - Încă mă gândesc la asta.
E un pas mare să fiu eliminată la viața din conac.
Nu e eliminare dacă nu vrei tu.
- Mai ai cuie? - Da. Sunt aici.
- Vrei să bei un ceai? - Nu.
Daisy a venit la tine, nu la mine, după cum bine știu.
Ce e? Sper că nu v-ați certat.
N-a fost tocmai ceartă.
Ci nu ne simpatizăm. Nu așa cum ar vrea el.
Puteai nimeri mai rău.
Toți spun asta.
- Unde sunt? - La plimbare.
Știu că știi.
Edith mi-a spus că a fost la tine.
De ce nu mi-ai spus?
- Voiam să te cruț. - Așa se numește?
Eu nu ți-aș fi spus.
A fost decizia ei să-ți spună.
Asta trebuie să înmiresmeze revelațiile ei sordide?
Mie, povestea ei îmi arată că are curaj,
că e decentă, loială și că respectă adevărul.
Trag singură concluzii.
Nu sunt copil, mamă. Nu accept să-mi impui.
Bertie.
Te așteaptă o sarcină grea.
Una pe care puțini ar invidia-o dacă ar ști mai multe despre ea.
Ai nevoie de o soție cu tărie de caracter
- ...și cu o mare probitate morală. - Sunt de acord.
- Am ales în consecință. - Dar Edith e o marfă deteriorată.
Nu o displac, dar s-a eliminat singură din competiție.
Ba mai mult, știe asta.
Mă bucur că n-o displaci, mamă.
Cred că trebuie să punem capăt situației.
Au spus că sunteți aici.
- I-am rugat să-i spună lordului Merton. - Se odihnește.
Încep să înțeleg de ce mi s-a spus să aștept afară.
Dnă Crawley, socrul meu e pe moarte.
Mai are puțin timp. Vrea să-l petreacă în familie.
- E atât de greu de înțeles? - Vreau să aud asta de la el.
Asta nu se poate. O zi bună!
Îi ducem înapoi. E târziu.
- Guvernanta vine imediat. - Nu.
Mami se va întreba unde suntem.
- Lucrez. - Și eu.
Așa e. Încep să caut mâine.
- Îi spui lui Mary? - Încă nu.
I s-ar părea ciudat.
Are mai multă imaginație decât crezi.
O cred în multe, dar noi suntem veniți din afară aici.
- În feluri diferite. - Poate.
Vreau să fac totul fără ajutorul lor.
Te superi? Înseamnă mult pentru mine.
Nu, sunt recunoscător. Sunt gata pentru oportunitatea asta, ca tine.
Haide!
Spune-i dnei Potter că dna Crawley rămâne la cină.
- Nu ne schimbăm. - Mănânc orice.
Aiurea. Mereu gătește pentru zece.
- Spune-i lui Spratt. - Da, milady.
Dacă-l găsesc.
- Ce? - E foarte ocupat mai nou.
E foarte preocupat.
Ce-a fost asta?
În mintea lui Denker, ea e Salome care dansează în jurul lui Herod.
Te rog să-mi mai spui. Dra Grey chiar te-a alungat?
- Nu m-a lăsat să intru, dar, da. - Deci el e captivul lor.
Poate că doar vrea să stea cu familia.
Nu există așa ceva.
Îl țin sub cheie.
Acum e pe ducă și nu există pretenții pentru proprietate.
- Asta e. - Ce pot face?
Nu pot trece de servitori
- ...să dau buzna în dormitor. - Nu văd de ce nu.
Cum spunea răposatul meu tată: „Dacă rațiunea pică, încearcă cu forța.”
Uită-te!
Mereu am sperat că mă va ocoli, dar n-am eu norocul ăla.
Asta e tot.
- Sunteți ocupați. - Nu.
Ce e?
Voi accepta oferta cu casa de la dl Dawes.
Înțeleg. Deci rămân eu și un lacheu.
M-am gândit la asta. La petreceri
sau la ocazii speciale, aș putea să revin.
Am livreaua și trebuie să vin doar din sat.
Livreaua rămâne aici.
Frumos din partea ta, dle Molesley.
Dl Carson îți va fi recunoscător când va fi în toate mințile.
Mulțumesc! Știi când vei pleca?
Depinde dacă rămân până expiră notificarea.
Nu e nevoie. Trebuie să mă obișnuiesc.
Atunci îmi voi duce lucrurile treptat și voi pleca într-o săptămână.
Vă voi spune când.
Dle Carson, vă simțiți bine?
Ca niciodată.
- De ce spui „ca niciodată”? - Înțeleg.
Trebuie să spun lucruri personale tuturor?
Și când nu am fost în toate mințile?
Serios. „Livreaua rămâne aici.”
E un fapt clar că rămân eu și Andrew,
iar eu sunt mai mult decât inutil.
Nu puteam să locuiesc aici, s-o văd zilnic pe mama ta,
s-o văd jucându-se cu Marigold fără să-i spun adevărul.
Nu puteam.
Cu mine nu s-a jucat. Dar nu contează.
Scuzați-mă!
Ne-am exprimat pozițiile, iar acum trebuie să le punem în practică.
- Chiar a fost nevoie de asta? - Pentru mine, da.
Mă bucur că i-ai spus. Sunt mândră de tine.
Iată că vine! Zâmbiți.
Contele și contesa de Lisabona.
Nu cred că vreau brânză.
- Dar tu, dragă? - Nu.
Nu?
Atunci plecăm.
Acesta e momentul?
Care moment?
- Lorzi, doamnelor și domnilor. - Pot să spun câteva cuvinte?
Se cuvine ca o mamă să vă mulțumească pentru bunătatea voastră față de fiul meu,
de a veni să-l sprijiniți în seara asta.
Această schimbare în viața lui e o responsabilitate mare.
Dar e liniștitor pentru noi să știm
că suntem înconjurați de prieteni.
Beau în cinstea voastră.
Acum e rândul meu să fac un anunț.
E o sarcină dificilă...
Vă sugerez să vorbiți acum, altfel îl pierdeți pe veci.
Lasă-mă să fac eu acest anunț fericit.
Vedeți, fiul meu se va căsători cu minunata Lady Edith Crawley
care e aici, alături de părinți.
Să bem în sănătatea lor.
Edith și Bertie.
Andy îl ajută mult pe dl Mason.
Cred că da. Îl place mult.
Poate să-ți placă cineva fără să muncești așa mult.
Mă bucur să aud că spui asta.
- Nu vreau să spun nimic cu asta. - E povestea ta și rămâi la ea.
Bună! Cu vă pot ajuta?
Am venit să vă spun noapte bună. Plecăm.
Vă întoarceți în cuibușorul vostru.
Sper.
E un cuibușor, desigur.
Dar viața nu-i fără griji.
Noapte bună!
ßNoapte bună!
A fost o surpriză plăcută.
Nu ți-a dat niciun indiciu despre ce urmează?
Nu mi-a vorbit de dimineață.
Recunosc că sunt uimită. Încântată, dar uimită.
Cred că e o reflecție asupra mea.
Nu, deloc.
Sper că nu veți regreta.
Să refuz o noră care, pe lângă faptul că e de obârșie bună și e inteligentă,
e foarte sinceră?
Am tot așteptat să înțeleagă cineva asta.
Era gata să se priveze
de o poziție bună, ca să nu mai spun de fericire,
decât să le obțină prin înșelătorie.
- Trebuie s-o aplaudăm. - Categoric.
Și nu spuneți asta ca să evitați o ceartă cu Bertie?
Și din cauza asta, dar am avut o zi să mă gândesc
și cred că e un mare succes.
- E minunat. - Bine.
Atunci totul e stabilit.
Ar mai fi ceva.
- Ce e? - Sărută-mă odată.
- I-ați spus lordului Merton că am venit? - Nu. Și nici nu-i vor spune.
Nu mai ai nevoie de dna Crawley să te scape de el, nu?
Și nu trebuie să aștepți mult.
Așa că zace sus, în umbra morții și face ce spui tu.
- De ce să-l deranjăm? - Am auzit-o pe Lady Grantham.
- Vreau să cred asta. - De ce nu mi-au spus c-au venit?
- Ce caută jos? - M-a luat prin surprindere.
- De ce ai stat deoparte? - Nu a stat.
Nu a fost lăsată să intre.
- Ce? E adevărat? - Sigur că nu.
Da. Uite cum facem.
Mergem să vorbim cu valetul tău.
Poate să-ți aducă tot ce vrei la casa mea azi.
Tată, nu e nevoie de asta și e neplăcut.
- Pot să sugerez... - Nu.
V-am lăsat să ne manevrați destul. Pe viitor, eu am grijă de tatăl tău.
- E mai bine... - Nu!
Larry, ești fiul meu și te iubesc, dar nu am reușit să te plac.
Vrei să mă lași să-mi văd de ce a mai rămas din viața mea?
- Dar asta e casa ta. - Nu mai e!
Ia-o. Și bucură-te de ea.
Ba mai mult...
vreau să mă căsătoresc cu el de îndată ce vom putea.
E ridicol!
Tată, dna Crawley vrea să te ducă
de lângă fiul tău și familia ta și să te atragă într-o căsnicie!
Ce ai de spus?
Că e minunat!
Cine poate contrazice asta?
Mulțumesc, Molesley!
- Deci vizita a fost un triumf? - Da.
- Când are loc nunta? - Ne gândeam la Crăciun.
Poate de Anul Nou, când totul e decorat.
E o idee bună.
Și puteți intra în noul an cu o viață nouă.
Mary.
Știu că tu ai făcut totul posibil când i-ai sunat pe Bertie și Rosamund.
Nu eram convinsă că s-a terminat.
- Dar de ce ai făcut-o? - Bunica a spus ceva.
Că ar fi păcat să vă irosiți.
Ești un adevărat paradox.
Îmi faci viața grea cu anii, iar apoi îmi redai viața.
Suntem rude și nu avem ce face.
Hai să fim mai bune pe viitor!
Deci Lady Edith va fi marchiză.
Aproape compensează faptul că lady Mary nu e ducesă.
- I-auzi ce spui, Becky Sharp. - Au intrat în sufragerie.
Stăpânul zice că se culcă devreme.
Nu-l acuz. Și eu aș vrea.
Nu ți-am mulțumit pentru munca
- ...de la fermă. - Nu trebuie. E pentru dl Mason.
Îți sunt recunoscătoare oricum.
Știu că nu mă placi, Daisy. Nu așa cum te plac eu.
- Să nu ne prefacem. Să fim sinceri. - Andy.
Nu-mi spune. S-a potolit și acum ești amabilă cu el.
- Nu tocmai. - Pe aproape, sunt sigură.
Cât ai fost plecată, am...
Ai decis să accepți oferta dlui Dawes. Știam și mă bucur.
Vom ține legătura. Voi veni des aici.
Vom ține legătura.
Fii sigur de asta.
Avem trei luni să planificăm nunta, așa că, nu vreau greșeli.
Nu cred că oamenii vor greșeli, dnă Patmore. Ele se întâmplă.
29 DECEMBRIE 1925
- La astea se referea Domnia Sa. - Foarte bine.
Carson!
Lady Rose, mă bucur să vă văd.
- Dle Aldridge. - Carson.
- Bună! - Rose? Atticus?
Nu vă așteptam decât peste o oră.
Echipajul a coborât bagajele repede.
Cred că voiau să scape de noi.
- Mary! - Rose.
Bună, Henry! Încântat să te văd.
- Unde e copilul? - N-am adus-o.
Guvernanta nu ne-a lăsat.
- Și trebuie s-o asculți. - Sunt niște tirane.
O tot ținea că sunt boli la bord și germeni pe care i-ar duce din Anglia.
- N-ați fost cu ea de Crăciun. - Știu.
Bietul căpitan a pus steaguri și pomi de Crăciun
peste tot, dar eu am plâns tot drumul.
Nu știe dacă e Crăciunul sau marți.
- Ce vorbă bărbătească. - Are doar trei luni.
Dar trei luni foarte istețe.
Am tone de poze.
- Unde-i tata? Mor să-l văd. - Spera să vină la cină,
dar a telefonat că întârzie puțin.
- Știi că e încântat să țină discursul? - Și eu sunt.
Dragă Rose.
- Mă bucur să te văd. - Și eu.
- Și Atticus. - Bună!
A fost viclean și și-a luat liber.
Are multe de făcut la Londra, dar ne prefacem că am venit pentru distracție.
Să începem distracția cu un ceai în bibliotecă. Carson?
- Milady. - Într-o clipă.
Merg să-i salut pe slujitori.
Știu că e soție și mamă acum, dar mi se pare neschimbată.
- Un semn al grijii tale. - Sau al slăbiciunii.
Să intrăm.
- E frumoasă. - Seamănă cu tatăl ei.
- E Victoria, milady. - Da, Victoria Rachel,
după mama dlui Aldridge și Cora după lady Grantham.
Nu Susan, după mama ta?
Nu.
Nu mă așteptam să te văd, Molesley.
- Lady Mary mi-a scris că ești profesor. - Da, milady.
Dar e vacanță
și lucrez aici până în ziua nunții.
Sper că se bucură Carson.
Anna! Uită-te la tine!
- Când e termenul? - Peste zece zile, milady.
Nu te invidiez, dar e atât de plăcut după aceea.
Asta trebuie să-ți tot spui până atunci.
- Barrow vine la nuntă? - A fost invitat, milady.
Dar nu știu dacă va putea scăpa.
- Desigur. Are o slujbă nouă. - Și o urăște.
Nu exagera. E mai liniște decât e obișnuit.
- Îmi pari cunoscut. - Andy, milady. Andrew, la etaj.
Am fost la nunta dv. la Londra, dar s-a ivit postul ăsta.
E îndrăgostit de zona rurală, nu, Andy?
Dnă Patmore, s-o rog pe Lady Mary să fiarbă apa?
E pregătită, dle Carson.
Ce faci?
Vezi-ți de treabă.
ß- Dle Spratt, știu că nu mă suporți. - De ce nu te-aș suporta?
Pentru că sunt interesantă,
exotică, atrăgătoare.
Doamne, e mai rău decât credeam.
Mereu ai probleme să distingi realitatea de ficțiune?
Întâmplător, dle Spratt,
am un deosebit respect pentru adevăr, spre deosebire de tine.
Spre deosebire de mine?
Îți cunosc secretul.
Mă întreb ce va spune Domnia Sa despre viața ta dublă.
- Poftim? - Majordom ziua, autor noaptea.
Ca Dr. Jekyll și Mr. Hyde.
- Când ai aflat? - Când a venit Lady Edith.
De ce n-ai pomenit nimic în atâtea săptămâni?
M-am gândit să te cruț.
Dar acum nu-mi place tonul tău.
Și ce ai de gând?
E treaba mea, iar tu vei afla.
Mă bucur pentru tine și Lordul Merton.
Mulțumesc!
Sper c-am scris destul despre darul tău de nuntă.
E frumos. Cărțile sunt preferatele lui Dickie.
- De ce n-a venit? - Voia să vină.
Dar mă tem să nu se suprasolicite.
Nu se simte bine.
Spun asta, dar, în mod ciudat, pare sănătos.
Va veni la nuntă.
- Regretă că i-a dat Cavenham lui Larry? - Nu.
Îi lasă să se bălăcească în splendoare.
Sper să le priască. Suntem fericiți așa cum suntem.
Mâine trebuie să prezidez o întrunire la spital.
- Bine. - Ce întrunire?
Invităm publicul,
susținătorii financiari și oamenii obișnuiți.
E important să înțeleagă ce facem.
- În ziua precedentă nunții? - Durează două ore.
Eu și Atticus putem ajuta aici.
- Nu asta e ideea. - Care e?
Eu, Tom și Mary mergem până în York mâine.
Mă descurc. Sunt doar florile și deja au fost alese.
Cora, n-o să fii aici pentru asta?
- Termină, Robert. - Unde mergem mâine?
Vei vedea.
Carson, mai îmi pui vin?
- Andrew? - E acolo.
Îl va turna Andrew, milord.
Nu e emoționant?
Apare în ziare, chiar și în New York. Lady Edith și marchizul milionar.
- N-a fost niciuna când m-a cerut. - Dar a fost când ai acceptat.
Sir Mark, pot să vă amintesc că voi fi plecat în ajunul Anului Nou?
Dna Jenkins se va ocupa de ceai.
Bucătăreasa va duce ceaiul în salon?
Lady Stiles zicea că aprobă de data asta.
În trei sau patru zile...
- Așa. - Mulțumesc!
- Îmi pare rău! N-am scăpat. - Nu.
Draga mea, arăți minunat.
- Pari înfometat, tată. Vrei o tavă? - Nu, mersi. Am mâncat în tren.
Sper că nu te-am dezamăgit cu florile.
Nu.
Tata nu suportă când mergi la spital.
- Timp pe care nu-l petrec cu el. - Sunt sigură că e fără să vrea.
Bărbații fac multe fără să vrea.
Cred că trebuia să așteptăm până după nuntă.
Nu. Îi va plăcea nunta mai mult.
Despre ce e vorba?
- Mă reinventez. - Și eu.
Îmi plac modelele vechi.
Nu crezi că a fost ciudat comportamentul lui Carson?
Nu e în apele lui de mult.
Coborâm să vedem despre ce e vorba?
Nu există tratament. Nu există leac.
Regret că Lady Mary a considerat să vă deranjeze, milord.
Nu. Am fost nedumerit de situația de la cină.
Înțeleg. Poate e mai bine.
E clar că nu am altă variantă decât să-mi înaintez demisia.
Ce? Nu vorbești serios.
Regret, milord, dar nu pot rămâne dacă nu-mi îndeplinesc sarcinile.
Trebuia să fiu mai sincer, milady.
- Nu știam că sunteți aici. - Te rog, intră, dnă Hughes.
Și bagă-i mințile în cap soțului tău.
Deci, v-a spus?
Când se termină nunta, voi pune un anunț
și voi efectua interviurile preliminare eu însumi.
Nu pot lăsa casa
sau familia pe niște mâini în care nu am încredere.
E foarte drastic.
Dar vei rămâne în viața noastră, Carson?
Vei rămâne pe moșie, să supraveghezi totul,
să ajuți la marile evenimente?
Aș vrea să spun „da”, milady,
dar mă îndoiesc că noul majordom va accepta acești termeni.
Eu nu aș accepta.
Dickie?
Dickie, ce faci la spital?
Mă simt prost. M-ai prins.
Nu mi-ai răspuns la întrebare.
Ideea e
că trăiesc ca un invalid, dar nu mă simt ca un invalid.
Ai multă grijă de mine.
Chiar și așa, ar trebui să mă sting deja, dar nu e așa.
- De ce n-ai spus asta mai repede? - Nu voiam să-ți faci speranțe.
Ce a spus dr. Clarkson?
Va face iar analize înainte de nuntă.
Dar e improbabil ca cei din Londra să greșească.
Un cabinet în Harley Street nu garantează excelența.
Gata cu florile.
Brock revine mâine să le înlocuiască pe cele călcate.
- Bravo! Unde stă Bertie? - Cu mama lui la castelul Howard.
- Trebuie să-l chemăm la cină. - Aduce ghinion. Nu riscăm.
- Unde e Cora? - A plecat la nenorocitul ăla de spital.
De ce nu-ți place că merge?
Pentru că profită de bunătatea ei.
Dar îi place.
De-asta pot ei să profite.
Ce făceau Tom și Henry? Păreau secretoși.
Robert, ai putea să mă duci în sat?
- Acum? - Te duc eu.
Nu. Trebuie să vină Robert.
Nu durează. Ne întoarcem pentru ceai.
- Dacă insiști. - Cred că trebuie.
- Aș vrea să-mi spui. - Nu, e o surpriză.
- Urăsc surprizele. - Am ajuns, oricum.
- La ce mă uit? - Nu e evident?
Talbot and Branson Motors.
- Pare o firmă funcțională. - Așa și e.
O afacere adevărată.
Chiar dacă avem doar mașinile expuse. Vom avea mai multe.
Cum va funcționa?
Deocamdată, voi merge între biroul imobiliar și aici. Henry e aici mereu.
Voi avea mașini în viața mea, dar nu curse.
Vom ridica afacerea noi doi.
Deci sunteți vânzători de mașini la mâna a doua.
După ce vom fi vândut una.
Mary, nu e momentul să fii snoabă.
Vom înființa o reprezentanță de mașini noi și, în timp, vom produce. Nu e rău
să fii căsătorită cu dl Rolls sau dl Royce.
Am greșit ceva?
Ți-e rușine de mine? Sau de noi?
- Ești nebun! - De ce?
Sunt cea mai mândră.
Slavă Domnului!
Nu voi mai cere nimic, jur.
Ba da. Și-l vei și primi.
- Ce? Ești sigură? - Foarte sigură.
Dar să nu spui nimănui. Nu vreau să-i fur momentul lui Edith.
Ceea ce e, în sine, un semn de vremuri fericite.
De ce am venit aici?
Are legătură cu afacerea. Dar mai aveți întrebări?
Noul contract de asigurare îl anulează pe cel vechi?
Nu. Toate acordurile existente vor fi onorate în totalitate.
Aveți cuvântul meu.
- Dr. Clarkson... - Maud!
Nu-i pierde vremea Domniei Sale.
Pentru asta sunt aici.
- Dr. Clarkson se va muta în York? - Nu-ți face griji.
Va sta aici și va avea grijă de tine.
Vreau să vă asigur că nu vor exista schimbări zilnice.
După cum știți, asta nu se întâmplă des într-un spital.
Ce e?
Îmi amintește de vremea când conducea casa pe post de casă de recuperare
în timpul războiului.
Mai crezi că ei profită de ea?
Dacă vrei s-o păstrezi, Robert, trebuie s-o lași liberă.
Nu mă pricep la sloganurile americane.
Atunci lasă sloganul și ascultă-mă.
Ai o căsnicie minunată. Avându-i pe ai mei, știu asta.
Nu strica totul, cerându-i să aleagă.
Te rog.
Spitalul v-a slujit atât de bine, atât de mult timp.
- Cafeaua e gata? - Ce vei purta mâine?
Nu știu. O rochie de duminică.
- N-am nimic decent. - Nu-i adevărat.
- Dar vom fi undeva la margine. - Știu, dar vreau să arăt frumos.
Nu-i așa că era frumos părul lui Lady Mary ieri?
- Foarte fin și elegant. - Ai păr frumos.
De ce nu încerci un stil nou dacă nu ești mulțumită?
Te superi dacă plec puțin mai devreme azi?
- Cât de puțin? - Acum.
- Când sunt toți jos. - Ce legătură are?
Du-te.
Dar te previn că las vasele pentru dimineață.
- Daisy, ce faci aici, sus? - Iau ceva.
Îmi fac griji pentru dl Spratt.
Se pare că arde lumânarea în ambele capete,
ba, poate, chiar și la mijloc.
- Nu așa îl știu pe Spratt. - De acord.
S-a schimbat de când are slujba nouă.
S-a zis cu majordomul de încredere, discret și serios,
iar în locul lui a apărut jurnalistul.
Divulgă secretele tuturor.
Spratt lucrează ca jurnalist?
Îmi pare rău, milady! Credeam că știți.
Nu credeam că va accepta postul
fără să vă ceară permisiunea.
Știm la care publicație lucrează?
Da, milady. A lui Lady Edith.
Revista ei. Am un exemplar chiar aici.
Deschis la pagina potrivită.
Cât de convenabil.
Doamne, mă simt responsabilă.
Poate trebuia să-mi țin gura.
- Dar adevărul iese mereu la iveală. - Întotdeauna, Denker.
Nu fiți prea dură cu el când îi dați notificarea.
Vă rog! De dragul lui, să nu fiți prea dură.
De ce i-aș da o notificare, Denker?
De ce aș face asta?
Odihnește-te. Vei sta în picioare toată ziua.
După cum îi tot spun.
Unde ai fost? Avem multe de făcut dacă vrem să ajungem la biserică la timp.
- Nu merg. - Ce tot vorbești?
La nuntă. N-am ce purta și nu contează dacă merg sau nu.
- Rămân să mă ocup de mâncare. - Aiurea.
- Asta pentru că Andy nu e interesat. - Ce?
- Andy o ignoră. - Nu-i adevărat.
- De ce ții boneta așa pe cap? - Cum?
E trasă peste urechi. Ce s-a întâmplat?
- Nimic. - Dă-o jos.
- Nu! - Daisy, dă-o jos. Acum!
Unde ai fost și ce-ai făcut?
Daisy!
Las-o. Vorbesc eu cu ea mai târziu.
Poți să râzi.
Dar pentru tine s-a făcut de râs.
Nici nu-i pasă de mine.
Nu-i de mirare că ești singur, flăcău. Nu cunoști deloc femeile.
Nu-mi vine să cred că se întâmplă.
Cel puțin, nu mie.
- Copiii sunt gata? - Am rugat-o pe Baxter să verifice.
Am vorbit cu dna Pelham și o voi duce pe Marigold la Brancaster.
Va fi acolo când vă întoarceți din luna de miere.
Guvernanta pregătește copiii. Trebuie să ne schimbăm.
Nu știam că trebuie să-l perii în timp ce-l usuci.
- Trebuia să întrebi. - Nu m-ai fi lăsat să-l iau.
- Aș vrea să stai jos. - Încă puțin.
Cum arăt?
- Ca Clara Bow. - Nu fi blând.
- Andy, mă ajuți să ridic cearșaful? - Merg eu.
- Nu fi ceremonios. - Vreau să fiu.
Îl iau eu.
Mulțumesc!
Daisy, cred că am fost în contratimp.
Nu înțeleg ce spui.
Dacă nu înțelegi, atunci o lăsăm așa.
Dar dacă înțelegi,
hai să nu mai fim în contratimp.
Un copil nou, o afacere nouă.
Cred că am mai fost așa fericit, dar nu-mi amintesc când.
Zău așa. Amintește-mi să nu-ți mai spun secrete.
Nu credeam că va fi un final fericit pentru Edith.
Sunt multe riscuri, dar cu puțin noroc, vor fi destul de fericiți.
E versiunea englezească a finalului fericit.
Ce ne face pe noi, englezii, așa cum suntem?
Părerile sunt diferite. Unii spun că istoria,
dar eu dau vina pe vreme.
Pe aici, dră Edmunds.
Nu e prea aproape?
Nici vorbă. I-ați salvat viața.
Bine că nu mă acuză nimeni c-o încurajez să lucreze.
- Ne plac femeile puternice. - Serios?
Te asigur că ne plac foarte mult.
Va trebui să plec imediat,
dar voiam să vă spun înainte de slujbă că am rezultatele.
- Nu are anemie. - Ba are anemie.
Nu te facem de râs cu leșinuri. Nu e o surpriză, în fond.
Iartă-mă! Ai anemie, dar nu e pernicioasă.
Ce?
E o anemie cu deficiențe de fier și cu hemoglobină redusă.
Deci nu voi muri.
Trebuie să ai grijă de tine,
dar nu vei muri. Nu de asta, cel puțin.
Scuzați-mă!
Ai reușit să scapi?
Nu-ți face griji. Rutina mă așteaptă până mă întorc.
Cum merge? Cum te înțelegi cu ei?
Nu sunt mulți „ei” cu care să mă înțeleg.
Nu-ți place mai mult decât să te războiești cu toată lumea?
Bănuiesc.
Ce e?
E cam cald aici.
Cât de frumoasă ești!
Tată.
Credeai că vom ajunge la ziua asta?
Nu știu. Poate.
Mereu m-ai surprins. Dar nimeni nu poate plănui o căsătorie grozavă.
Îl ador. Înțelegi?
Lasă-mă să fiu puțin mândru.
Mă voi calma apoi.
Dacă ești mândru de mine,
te rog să fii cât de mândru vrei, cât de mult timp poți.
Aș vrea să spun că am avut o bănuială la Brancaster, dar nu am avut.
- Nici eu. - Ce ciudat.
La început abia ne cunoșteam, iar acum suntem rude.
Gata?
Nu le spunem părinților tăi?
După ce Edith pleacă în luna de miere, putem spune lumii întregi.
- Veți fi prietene bune? - Ești foarte sentimental.
Dar veți fi?
Nu te privește.
Suntem surori. Surorile au secrete.
Dragii mei, ne-am adunat aici, în fața lui Dumnezeu
și a acestei congregații,
să unim acest bărbat și această femeie în sfânta taină a căsătoriei
care este o stare onorabilă
instituită de Dumnezeu în vremurile inocenței umane
și, de aceea, nu trebuie
întreprinsă de nimeni și nici dirijată în mod nesăbuit,
fără socoteală sau fără motiv,
ci respectuos, discret, cu matură chibzuință, cumpătat
și în frică de Dumnezeu.
Dacă cineva poate arăta o pricină dreaptă
pentru care ei nu pot fi uniți legal, să vorbească acum
sau pe veci
să tacă.”
Am scăpat și de ultima.
În mod ilogic, am senzația unei mari realizări.
Deși am avut prea puțin de-a face cu asta.
Totuși, a ieșit bine.
Să-ți spun ce a mai ieșit bine? Tu, la spital.
De unde vine asta?
Am fost la întrunire ieri. Rose m-a pus s-o duc acolo.
- Trebuie să intri. - Eram prea ocupat să privesc.
Știi ceva? Am fost foarte mândru de tine.
- Nu spune dacă nu vorbești serios. - Sunt serios.
Ești o femeie adevărată și am norocul să te numesc soția mea.
- Deci nu trebuie să renunț? - N-ai fi renunțat oricum.
Probabil că nu.
Dar e mult mai plăcut dacă e cu aprobarea ta.
Astea se duc la masă.
Le duceți pe măsură ce e nevoie.
Nu sunt gata încă! Pune-le în cuptor, dar fii cu ochii pe ele.
Nu! Nu pune aia încă!
- Pot să iau sarea amară? - Ai nevoie? Ești bolnavă?
- Un deranj mic. Nimic grav. - Văd că toată lumea e în priză.
Totuși, slujba a fost minunată. Iar Lady Edith e căsătorită. Aleluia!
Iar dra Marigold merge la Brancaster, deci viitorul se arată bun.
Cu cât spunem mai puține, cu atât mai bine.
Oare îi vor spune vreodată?
- Cred că da. Când va fi pregătită. - Mai bine stai jos.
Imediat. Vreau să duc uscătorul de păr sus.
Vă las.
- Am decis să mă mut la fermă. - Nu vei regreta.
Am decis multe, dar nu ți le spun pe toate acum.
Andy, du aia sus!
- Pot să mai iau pahare? - Da.
Nu pot să torn!
Carson? Te simți bine?
Îmi...
- Îmi pare rău, milord! - Nu spune prostii.
- Torn eu în locul tău. - Nu, torn eu, Sir.
- Dle Barrow, ești oaspete. - Ajut cu plăcere, dle Carson.
Carson, știu răspunsul.
Tu și dna Hughes veți la în casa voastră.
Dar ce-ar fi să-l rugăm pe Barrow să fie noul majordom?
Carson, va supraveghea lucrurile, așa cum a făcut-o mereu.
Ce spui, Carson? Vei primi pensie de la moșie.
Nu poți spune că Barrow nu e suficient de experimentat.
N-aș spune asta, milady.
Eu l-am pregătit.
Ei, Barrow? Vrei să fii majordom aici?
- Cu siguranță, milady. - Așa rămâne.
Barrow va trimite notificarea
și va începe la Downton când vă convine amândurora.
Nu vreau să-ți forțez mâna, dle Barrow.
Nici eu să te silesc la ceva, dle Carson.
Cred că Domnia Sa a găsit o soluție.
Trebuie să ne bucurăm.
- Scuzați-mă! - Da, dle.
Anna. Sper că nu lucrezi.
Am venit să pun uscătorul de păr la loc.
A avut un mare succes.
Pălăria e strâmtă de mă doare capul.
- O putem întinde? - Ia să încerc, milady.
Doamne.
Ți s-a rupt apa.
Așa. Nu te panica.
Trebuie să merg acasă. Acolo sunt lucrurile.
Nu fi ridicolă. Ia o cămașă de noapte de-a mea.
Așa. Hai să te dezbrăcăm!
Nu se cuvine.
Pentru Dumnezeu! Ce contează acum?
Bates!
- Dle Talbot! - Aici erai!
Vino repede, deși cine știe cât durează.
- Nu înțeleg. - Îmi pare rău!
Anna e în camera lui Lady Mary, iar dr. Clarkson e cu ea.
Doamne.
- Nu poate naște acum! - Nu prea are de ales.
În dormitorul lui Lady Mary? Nu se poate.
Spratt, Denker mi-a spus de articolele tale.
N-aș fi spus nimic, dar credeam că Domnia Voastră știe deja.
Dacă cred asta, pot crede orice. Milady, eu...
Pe viitor, voi veni la tine pentru sfaturi vestimentare
și divertisment.
Cine știa că avem un expert la subsol?
Doamnelor și domnilor...
- Discursurile. - ...puțină atenție, vă rog.
Ai făcut o greșeală, dnă Denker, în graba de a scăpa de mine.
- Care anume? - Nu-i place să fie previzibilă.
Sunt vărul tatălui ei.
Dacă vorbești serios, Daisy,
- ...voi bea un pahar cu entuziasm. - Vorbesc serios. Vin la fermă.
Sper că te vom vedea mai des pe acolo, dnă Patmore.
- Nu știu ce să spun. - Cred că știi.
Trebuie să mergem la discursuri.
Îmi face mare plăcere să aduc binecuvântări
frumoasei marchize de Hexham.
Dar mai întâi, voi citi o telegramă de la bunica ei,
redutabila dnă Levinson.
„Regret că nu pot fi cu voi.
Deși ne rugăm pentru cei în pericol pe mare, sunt prea bătrână să merg cu ei.”
„Fiți binecuvântați, bunica.”
- Într-un fel, regret că nu e aici. - Într-un fel.
Dar nu în toate felurile.
Ce viață minunată vom avea.
Bănuiesc că totul e aievea.
Edith și Bertie, mireasă și mire.
Mireasă și mire.
Să iau un pahar pentru Mary? Cred că avea nevoie.
Slujnica ei naște în dormitorul ei? Ce modern!
- Nu a fost plănuit. - Care viață este?
ßMă duc sus.
Unul pentru mine.
E simpatic.
Îți doresc noroc cu afacerea, deși nu vei avea nevoie, desigur.
Toți avem nevoie de noroc, dră Edmunds.
Au plecat. Pleacă!
Nu vreau să pierd asta. Haide!
Voi încerca să nu vă dezamăgesc.
Iubește-l. Asta nu mă va dezamăgi.
Să vă distrați bine, draga mea și nu vă faceți griji pentru nimic.
E ciudat. Mă simt fericită în totalitate.
Nu cred c-am mai simțit asta.
Dar vei simți mult timp de acum.
- Grăbiți-vă sau pierdeți trenul. - Aruncă-l. Aduce ghinion altfel.
Sunteți gata?
Ce norocoasă ești!
Pa! La revedere!
Felicitări!
Mulțumesc, Baxter!
La revedere!
Arăți bine, dragă.
- Toate cele bune! - Mulțumesc!
- Felicitări! Pe curând! - Pe curând!
La revedere!
Sper că nu ești prea supărat pentru cum au ieșit lucrurile.
Downton va fi altfel fără tine la cârmă.
Lumea e altfel față de cum era, milord.
Downton Abbey trebuie să se schimbe odată cu ea.
Vezi să fie destule
băuturi jos azi ca să sărbătorească Anul Nou.
Îmi permiteți să profit de ocazie
să vă urez dv. și Domniei Sale un an nou fericit?
Nimeni nu poate ruga pentru fericirea dv. mai sincer decât mine.
Îți suntem foarte recunoscători, Carson.
Sper că știi asta.
Foarte recunoscători.
Pentru tot.
Aș vrea să merg să lucrez, milady, dacă găsim o soluție pentru copil.
Va sta în camera copiilor în timpul zilei.
Va urma micul Talbot în curând. Iar apoi vom vedea.
Am venit să-i chem pe Lady Mary și dl Talbot jos
pentru trecerea dintre ani.
- Asta e pentru voi. - Mulțumesc, milord! Sunteți amabil.
E deja momentul? Edith a plecat cu bine?
Da. Acum câteva ore.
- E noul venit? - Da, milady.
Sunt tată și am un fiu.
Avem un fiu, John.
Felicitări amândurora!
Îmi pare rău că sunt aici.
- Vom pleca de îndată ce poate. - Nu vă faceți griji.
Trebuie să mergem jos. Un an nou fericit!
Cred că mamei i s-ar părea foarte neortodox.
Poate. Dar știi ce cred eu?
Cu cât suntem mai adaptabili, cu atât avem mai multe șanse să răzbim.
Vom reuși.
Moșia e în siguranță în mâinile lui Mary, cu Henry și Tom care o ajută.
Edith s-a ridicat din cenușă
și a fost sărutată de Făt-Frumos.
Ce ne mai putem dori?
O viață lungă și fericită în doi și să privim cum cresc copiii.
- E tot ce-mi doresc. - De ce nu?
Nu știm ce urmează. Cine știe?
Dar cred că avem o șansă bună.
Repede.
Luați astea. Mai e puțin.
A fost extraordinar.
- Mă bucur că ai rămas, mamă. - Mă bucur că m-ai rugat, Cora.
E regatul tău acum,
satul tău.
Spitalul tău.
Și... cred că-l conduci foarte bine.
Un an nou fericit!
Un an nou fericit tuturor!
- Un an nou fericit! - Un an nou fericit, Thomas.
- Un an nou fericit! - Un an nou fericit!
Un an nou fericit!
Va fi o viață diferită.
Dar ne putem descurca, Charlie, și am de gând să încerc.
- Un an nou fericit! - Un an nou fericit, Elsie!
- Doriți puțin vin, dnă Hughes? - Da, dle Barrow. Mulțumesc!
- Un an nou fericit! - Un an nou fericit, dnă Hughes!
- Mulțumesc, dle Barrow! - Un an nou fericit!
Ar trebui ca vechile cunoștințe Să fie uitate
Și să nu ni le mai amintim niciodată?
Ar trebui ca vechile cunoștințe Să fie uitate
Și vremurile de altădată?
Pentru vremurile de altădată, dragă
Pentru vremurile de altădată
Un an nou fericit!
Pentru vremurile de altădată
Mă face să zâmbesc
cum în fiecare an bem pentru viitor, orice ar aduce el.
Pentru ce altceva să bem?
Mergem înainte spre viitor, nu înapoi în trecut.
Măcar de-am avea de ales.
Pentru vremurile de altădată, dragă
Pentru vremurile de altădată
Vom închina o cupă de bunătate, iată
Pentru vremurile de altădată
Subtitrarea: Marcel Negrău