Kom, då.
Vilket långt kast. Bra gjort.
Skulle Marigold gå skolan i London?
Flickor går i skolan numera, inte till guvernanter som lär ut kvadrilj.
Har hon några släktingar som borde underrättas?
Inte vad vi vet.
- Skulle du bo i London? - Jag tror det.
Det går bra för tidskriften och jag trivs där.
"Ett livsavgörande beslut för lady Edith meddelas under en promenad."
Det låter som en bra idé.
- Det verkar lite förhastat. - Förhastat?
Jag är lika förhastad som en glaciär.
- Skulle du trivas ensam? - Jag har Marigold.
Dessutom är jag ungmö. Ungmör bor ensamma.
- Mår mamma bättre? - Hon är bara trött.
En dag i sängen gör henne gott.
- Stackars Denker. - Hon kan ta hand om sig själv.
- Är allt som det ska? - Ser det inte ut så?
- Du verkar lite nedstämd. - Förlåt.
Be inte om ursäkt. Jag är bara bekymrad. Jag vill hjälpa dig.
Ingen kan nog hjälpa mig.
Jag vet att olyckan tynger dig.
Det är inte konstigt. Sådana saker dröjer sig kvar.
Det är inte som du tror.
Jag klandrar inte mig själv för Charlies död.
Men det tycks ha förstört det roliga med att köra.
- Så skönt att det bara är ni tre här. - Vad menar ni?
Jag har inte fått tillfälle att tacka er för att ni räddade mig.
Andra är alltid i närheten.
- Det var så lite. - Nu får ni stanna.
Jag tillåts hämta andan, men det varar inte för alltid.
Det är alltid något. Ta tillvara på den här tiden.
Försök förstå varför ni blev så nedstämd.
- Så märkligt! - Jag talar bara om vad som hände.
Larry Grey bjöd in mig på te. Jag kände mig tvungen att tacka ja.
Jag telefonerade och fick veta att de var i London. I dag fick jag det här.
"Kära mrs Crawley. Vi kan inte längre träffas som avtalat."
"Hälsningar Amelia Grey."
- Så besynnerligt. Vad säger Dickie? - Ingenting.
Jag har inte hört något mer sedan de kom hem.
- Kusin måste ge sig in i lejonkulan. - Skulle inte det uppmuntra honom?
Kusins känslor är beundransvärda, men låt aldrig mildhet
bli ett hinder för snokande. Aldrig.
Miss Baxter tar gärna över någon eller alla dina sysslor när du vill.
Det var vänligt av henne, men jag slutar inte än.
Det är upp till dig.
Jag klagar inte, men det är underligt
att hon arbetar som kammarjungfru i sitt tillstånd.
- Jag är inte van vid det. - Tur det.
Före kriget var de sällan gifta.
- Om de var det slutade de arbeta. - Är det här framtiden?
Kammarjungfrur försvinner nog helt i framtiden, men inte riktigt än.
- Tack, Molesley. - Vilket uppmuntrande ljud.
- Vi bryter traditionen. - Det här kan väl bli en ny tradition?
Jag far till London i morgon.
- Jag kan köra dig om du vill. - Är inte du ledig?
- Jag har en del att stå i. - Tack.
Jag måste stanna till vid Dower House på vägen.
- Går det bra? - Naturligtvis.
Jag har hjälpt mr Mason med bokföringen.
- Du har kommit långt. - Han är säkert tacksam.
Nu räcker det med flirtande, Andy.
- Flirtande? - Han är trevlig.
- Det finns sämre män. - Bättre också.
- Vi besöker mamma i morgon. - Då blir hon säkert glad.
Jag ska på ett möte på sjukhuset.
- Måste du gå på det? - Jag vill gå.
Jag har stort ansvar under omorganiseringen.
Säg inget till farmor om det.
- Gode Gud! Ursäkta, Ers nåd. - Ingen fara.
- Vad tog det åt mig? - Det gör inget.
- Jag besöker mamma utan dig. - Gör det, du.
- Är Daisy här? - Nej, hon har gått till sängs.
Så bra. Det var er jag ville tala med.
Jaha. Slå dig ner.
Är Daisy intresserad av män?
Vad försöker du antyda?
Hon är så hängiven arbete och studier.
Jag förstår. Ja, hon var fast besluten att klara proven,
vilket hon har gjort nu.
När det gäller intresse... Hon har fått hjärtat krossat några gånger.
Jag vill inte krossa hennes hjärta.
- Tror ni att jag har en chans? - Alla har väl en chans?
- Om du uppvaktar henne. - Har hon nämnt mig?
- Hon tycker väl inte att jag duger? - I väg med sig nu!
- Goda nyheter, hoppas jag? - Jag har hittat arbete.
Det gläder mig, om ni ville det.
Jag vill helst inte ge mig av, men det är dags för något nytt.
- Ska ni arbeta i närheten? - På andra sidan York.
Då träffas vi ändå.
- Mr Barrow har fått arbete. - Så det har han?
Det gläder mig att ni fått lön för mödan. Ni förtjänar det.
Tack, mr Carson.
Jag tänkte gå till byn efter frukosten om ni inte invänder?
Nej. Ni kan köpa silverputs på Bakewell's.
Jag kanske följer med.
- Det lär Hennes nåd inte tycka om. - Det är en diskret färg.
- Den heter nude. - Det övertygar henne aldrig.
Jag öppnar.
Vänta här så meddelar miss Denker Hennes nåd att ni är här.
- Jag kom för att träffa er. - Låt höra.
- Ensam, menar hon. - Om jag inte är önskad, så.
- När var ni det senast? - Jag låtsas inte om det där.
Ska vi sitta ner?
Om det går för sig att jag sitter ner i er närvaro, Ers nåd.
- Vi gör ju det i London. - Men nu är vi i Hennes nåds salong.
Jag är här i egenskap av utgivare.
Vi har planer på att utvidga er spalt till en hel sida.
Är det sant? Det var ju... goda nyheter.
- Klarar ni det? - Jag tror det.
Era råd om hur man håller sin make nöjd tas emot särskilt väl.
Tyst, Betty. Jag försöker lyssna.
Det ni skrev om hur man bör klä sig till hösten var lyckat.
Kan ni skriva mer sådant?
Jag är full av idéer när det gäller att kombinera komfort och elegans.
- Schampo kommer från Indien. - Ordet?
Ordet och produkten.
De har använt schampo i hundratals år där. Jag ser inte poängen med det.
- Mr Molesley. Miss Baxter. - God dag.
Så bra att jag träffade på er. Mr Trewin vill gå i pension.
Han blir kvar terminen ut, men sen flyttar han till Bath.
Bath? Det var långt.
Det finns tre stugor avsatta åt lärare.
Skulle ni vilja ta över Trewins stuga och några av hans sysslor?
- Store tid, jag... - Ni får tid att tänka över saken.
Han ska tänka på det, mr Dawes. Det lovar jag.
- Jag kan knappt tro det. - Tänk på saken...
- ...och fatta ett klokt beslut. - Varför säger ni så?
Eftersom jag inte klarar det. Men nu gäller det inte mig, utan er.
Det gjorde ni bra.
Är det Spratt som skriver hjärtespalten?
Lova att hålla det hemligt.
- Er farmor blir väl ursinnig? - Ja, om hon får reda på det.
- Säg inget till Mary. - Varför inte?
Hon förstorar bara upp det.
- Din Mary och min Mary är olika. - Bara det förblir så.
- Värdesätter ni ärlighet, mr Spratt? - Naturligtvis. Vilken fråga.
Ni talar inte om vad lady Edith ville.
Jag värdesätter ärlighet och diskretion. Båda delar är dygder.
Ni undanhåller väl inget orätt från Hennes nåd?
Orätt? Som har att göra med lady Edith Crawley, dotter till earlen?
- Är ni från vettet? - Nej, det är jag inte.
- Men jag är nyfiken. - Nyfiken i en strut.
Jag ska ta min promenad.
- Ska vi ta sällskap till gården? - Jag vet inte om jag ska dit än.
- Han ville bara ta en promenad. - Jag hindrar honom inte.
Barnjungfrun tar med barnen på picknick.
Kan de få smörgåsar till lunch?
- Ja. Vill ni ha en kopp? - Gärna det.
Du kommer precis lagom.
- Vad för dig hit? - Jag letar efter mr Molesley.
- Ers nåd. - Farmor.
- Jag hade nästan glömt hur ni ser ut. - Skönt att mamma är på fötter igen.
Önskas te, Ers nåd?
Stannar ni länge nog för en kopp te?
Var inte fräck, farmor. Givetvis gör vi det.
Edith hälsar. Hon har rest till London.
Hon ska väl inte träffa Bertie?
- Tyvärr inte. - Så ledsamt.
Jag förstår förstås hur han ser på det.
- Men han ångrar sig nog. - Han har målat in sig i ett hörn.
Varför kan män aldrig måla sig ut ur hörn?
Det är ett sådant slöseri. För dem båda.
Du är väldigt tyst, Mary. Vad tänker du på?
Farmor gav mig bara en idé. Det var inget viktigt.
- Cora kunde tyvärr inte komma. - Varför inte?
Var inte så gåtfull. Bara människor utan hemligheter tar till sådant.
- Hon leder ett möte på sjukhuset. - Jag förstår.
Det har stått farmor upp i halsen länge nog.
Bekymra dig inte för mig.
Det är din far som verkar ha svårt att svälja nu för tiden.
- När tänkte du tala om det? - Vad då?
- Skakningarna. - Vilka skakningar?
Jag är din fru. Jag älskar dig.
- Jag bevarar dina hemligheter. - Vilka skakningar?
- Hur kan jag hjälpa till? - Jag sprang på mr Dawes.
- Ska ni hålla i fler lektioner? - Ja, och han erbjöd mig en stuga.
Den kommer snart att stå tom.
Begär ni avsked?
Jag vet inte vad jag gör. Jag ber er om råd.
Hör efter med mr Branson om det passar familjen.
Ja, Gud förbjude att han inte ber den heliga familjen om lov.
- Jag ville bara tala om det. - Det uppskattar jag. Tack.
Mr Barrow och mr Molesley ska alltså sluta.
Bara Andrew står mellan mig och domedagen.
- Vilken trevlig överraskning. - Jag var orolig.
Det har varit så tyst från dig.
- Jag ville få allt klart för mig. - Vilket då?
Snälla du.
Jag har varit krasslig ett tag.
Jag har varit trött och haft ont i tungan.
- I tungan? - Märkligt, va?
Sedan fick jag en stickande känsla i kroppen.
- Varför sa du inget? - Jag vill inte besvära.
Nu är jag besvärad.
Amelia skickade mig till en läkare på Harley Street.
- Jag lider visst av anemi. - Jaså.
Det är en olägenhet och ni måste äta rätt, men ni klarar er.
Inte riktigt. Det är perniciös anemi.
De tog blodprover och telefonerade i måndags.
Jag är inte alltför nedslagen. Jag har haft det bra.
Jag har sett och gjort mycket i livet.
Jag hade velat gifta mig med dig. Men man kan inte få allt.
Vi är åtminstone vänner igen.
Ja, vi är vänner igen.
Det är verkligen fint, Edith.
- Sköter du allt själv? - Inte riktigt.
En städerska kommer om morgnarna.
Jag tar din kappa. Det är faktiskt ganska enkelt.
- Jämfört med Downton, förstås. - Vi får inte låta det hämma oss.
Så trevligt. Faster Rosamund vill äta middag på Ritz.
- Vill du ha lite te? - Nej, jag borde nog åka.
Vad gör du i London? Det sa du aldrig.
Jag kan lika gärna berätta det. Alla får snart veta det.
Jag funderar på att sluta köra. Sluta tävla, alltså.
- Store tid. Vet Mary om det? - Hon vet att glädjen är borta.
- Sedan olyckan? - Är det så uppenbart?
- Mary blir bara glad. - Ja, kanske det.
Men hon uppskattar nog inte att hennes stjärna till make
förvandlas till en man som bara sitter sysslolös.
- Ni får hitta något att ägna er åt. - Ja, jag får väl göra det.
Anna? Det här är till dig.
- Varsågod, mr Barrow. - Tack.
- Vad är det? - Det borde vara... Ja!
En hårtork åt lady Mary.
Vad ska den vara bra för? Handduk och kam räcker väl gott?
Med en hårtork kan man forma håret. Den kommer nog till nytta.
Jag har aldrig bytt frisyr. Får jag hålla den? Så tung den är.
- Gode Gud. Vad är det? - En hårtork. Lady Mary bad om en.
Jaha, i så fall...
Mr Carson, lady Stiles vill att jag börjar på måndag.
Måste jag stanna uppsägningstiden ut?
Nej, det går bra.
Downton Abbey utan mr Barrow.
- Ska ni verkligen sluta? - Allt gott har ett slut.
God vet jag inte om ni är, mr Barrow, men vi har arbetat tillsammans länge.
Vilket rörande tal. Jag ser till matsalen.
- Du behöver inte byta frisyr. - Är du modeexpert nu?
- Den här vägen. - Går det bra?
- Att Henry och Mary bor på Downton. - Det verkar så.
Han är för bra för Mary, men de är lyckliga.
- Han borde ha något att ägna sig åt. - Ska han inte fortsätta köra?
Vad i hela friden? Hur visste du att jag var här?
- Ska du gå? - Ja, absolut.
God kväll, raring.
Jag telefonerar i morgon.
Var det här arrangerat? Någon talade om att jag var i London.
- Var det pappa? - Det var Mary.
Mary? Hur då? Vad har hon gjort?
Hon bokade bord och talade med din faster.
- De trodde inte att du ville se mig. - De hade rätt.
Stannar du? Snälla?
Önskar ni menyer, Ers nåd? Kanske något att dricka?
Ja, tack. Menyer och två glas champagne.
Jag vet inte vad jag gör här. Du krossade mitt hjärta.
- Jag klandrar dig inte. Jag vet... - Jag vill ha dig tillbaka.
- Inget har förändrats. - Jo, jag.
Det har du inte nämnt för mig. Vi talar med varann tack vare Mary.
- Jag skulle hört av mig. - Vad är annorlunda?
Jag har Marigold och du har din mor.
- Hon vet inget om vårt uppbrott. - Det hände ändå.
Tror du mig om jag säger att jag inte kan leva utan dig?
Du har klarat dig bra senaste tiden.
- Nej, det har jag inte. - Ers nåd.
Och till er, Ers nåd.
Jag förstår inte vad du vill.
- Vad begär du av mig? - Jag vill att du gifter dig med mig.
- Bara så där? - När du vill. Det är vad jag vill.
Om jag sa ja, skulle vi då berätta sanningen om Marigold för din mor?
Då måste vi bryta med henne. Jag föredrar att inte göra det.
Det finns ändå andra som känner till sanningen.
Det kanske skvallras. Är du beredd på det?
Ja, om det inte går att undvika.
Men jag är inte beredd att leva mitt liv utan dig.
Varför ringde lady Edith så sent? Det oroade mr Carson.
Det vet jag inte.
Jag var hos Hennes nåd när mrs Carson kom.
- Hans nåd gick ner. - Hon har inte mycket tur.
Så olikt er att bry er om det.
Anna rådde mig att försöka förstå...
- ...vad som gjorde mig nedstämd. - Ja.
Jag tänkte försöka bli någon annan när jag får min nya plats.
Vi förändras alla under livets gång. Om vårt förflutna tillåter det.
Vet ni vad? Jag lyssnade på Anna. Ni borde lyssna på mr Molesley.
Glöm Coyle och fängelset.
Det vore inte starkt av er att besöka honom
utan att ta ifrån honom hans makt över er.
Lämna honom bakom er, miss Baxter. Gå vidare i livet.
Det blir min avskedsgåva till er.
- Jag undrar om ni har rätt. - Det har jag.
- Du kan aldrig tro det! - Är hon gravid igen?
- Är hon gripen? - Nej.
Hon är tillsammans med Bertie igen. Vi ska träffa mrs Pelham med dem.
- Vet hon sanningen om Marigold? - Hon får inget veta.
Det är Berties beslut.
- När? - På fredag.
De vill inte vänta. Inte jag heller.
- Jag har ett möte på fredag. - Nu måste jag insistera.
Din dotter har knappt varit lycklig en dag på tio år.
Det behövs inget tal. Jag följer med.
Det känns allt oftare som att jag tävlar med sjukhuset och förlorar.
- Jag önskar nästan att mamma segrat. - Glöm det nu.
Edith kommer att bli lycklig. Tänk på det.
Du har förstås rätt. Hurra.
- Jag hjälper till med väskorna. - Så bra.
- Så roligt för lady Edith. - När blir bröllopet, tro?
- Det nu också. - Jag tycker om bröllop.
Mr Barrow, ta avsked av herrskapet innan de åker.
Ni är inte kvar när de kommer hem.
- Jag beklagar verkligen. - Saken är den...
Det känns märkligt att säga det, men jag är helt förtvivlad.
- Jag faller ständigt i gråt. - Ja, såklart. Inte undra på.
- Kusin är ju förälskad i honom. - Är jag det?
Det ordet får mig att tänka på stulna kyssar med mamma väntades i vagnen.
Inte två gamlingar som knappt kan gå i trappor.
- Kärlek är underbart i alla åldrar. - Varför tackade jag nej till honom?
Jag måste varit från vettet.
Vägen till sann kärlek är aldrig enkel.
Blev kusin förälskad igen efter prins Kuragin?
Vid det här laget vet väl kusin att jag inte svarar
på mer avslöjande frågor än om jag vill ha en filt.
Jag ville tala om att jag fattat ett beslut.
Jag tänker varken besöka Coyle eller skriva till honom.
Jag vänder honom ryggen för gott.
- Klarar ni det? - Jag tror det.
Han har ingen makt över mig längre.
Ni har beslutat er. Nu måste jag göra det.
Håll fast vid ert löfte, så vet jag att ni blir lyckligare.
Ni trodde på mig när jag inte gjorde det själv. Det är jag tacksam för.
Vad sägs, mr Bates?
Jag skiljs hellre som vänner än som fiender.
Hälsa Henry från oss. Jag hoppas att han mår bra.
- Varför säger pappa så? - Jag menade inget särskilt.
Jag har bekymrat mig för honom sedan olyckan.
Pappa är visst klokare än han ser ut.
- Vilken tur. - Älskling...
Barrow.
Ers nåd. Jag vill tacka er för allt.
- Inte reser ni nu? - På söndag morgon.
- Vi har varit med om en del äventyr. - Jag har lärt mig mycket, Ers nåd.
Jag har läxat upp er ibland. Jag var väl inte för hård?
Nej, tvärtom. Jag börjar om med nyfunnen kraft.
Det har jag er att tacka för.
Det gläder mig att det varit givande för er.
Jag kom hit som pojke och lämnar er som man.
Hälsa lady Edith så gott.
Vi är evigt tacksamma för att ni räddade henne undan eldsvådan.
Hon var ämnad för något storlaget.
Ett stort lycka till, Barrow.
Tack, Ers nåd.
Nu måste vi ge oss i väg.
- Jag avskyr avsked. - De tycks bli allt fler.
- Så ful jag är. - Inte alls.
Håret, kläderna... Jag ser likadan ut som för tio år sedan.
- Vissa har tur. - Skulle jag anställa mig?
- Jag skulle göra det. - Har du något ärende här?
- De går in i biblioteket nu. - Här är den. Sätt fart.
- Vet du vad ditt problem är? - Snart så.
Du föraktar alla som uppskattar dig.
Tycker en man om dig måste han vara värdelös.
- Det är inte sant. - Inte?
Du var galen i Alfred när han bara såg åt Ivy.
När han ändrade sig ville du inte veta av honom.
- Det var annorlunda. - På vilket sätt?
Mrs Pelham sitter i gula salongen, Ers nåd. Följ mig.
Du måste medge att det är storslaget.
Bara hon är lycklig.
Earlen och grevinnan av Grantham.
Jag beklagar att jag inte tog emot er tidigare.
- Ni har väl tagits om hand? - Sagolikt väl.
Där har vi Edith.
- Raring. - Pappa.
- Kommer du inte att sakna det? - Jag tror inte det.
Jag känner mig lättad.
Jag hymlar inte med att jag är stormförtjust.
- Men du älskar väl fortfarande bilar? - Självklart gör jag det.
Jag vill bara inte tävla mer.
- Du får visa din kärlek på nya sätt. - Och jag måste hitta ett arbete.
Är allt som det ska, mr Carson?
- Jag vet inte hur... - Låt mig hjälpa er.
Ni måste vila. Vill ni sätta er här eller gå ner?
Jag går nog ner, Ers nåd. Med ert tillstånd.
- Jag går ner. - Oroa er inte.
Molesley tar hand om oss.
Hjälp Carson och hitta mrs Hughes.
Det går bra, tack.
Jag tittar till honom senare.
Drick det här så blir du lugnare.
Du tror väl att jag är en suput eller att jag darrar av skräck?
Nej, men jag vill veta vad det är.
- Vi går till en läkare. - Det behövs inte.
Jag tror inte på att vara lyckligt ovetande.
Det behövs inte... eftersom jag vet vad det är.
Min far hade det. Och min farfar. Det blev slutet för deras karriärer.
Det är ingen riktig sjukdom. Det har inte ens ett namn.
Farfar kallade det "skälvan",
men i dag säger man bara "darrande händer".
Sanningen är den att jag är färdig.
Jag ville se hur ni mådde.
Jag lämnar er i fred, Ers nåd.
- Jag är inte sjuk. - Det tror jag säkert inte.
Men ni kanske är trött. Det är inget att skämmas för.
Bekymra er inte om mig. Ni har viktigare saker att oroa er för.
Givetvis gör det mig bekymrad. Ni måste hjälpa mig.
Ni vet att jag håller av er.
Om vissa förändringar är nödvändiga får vi inte rädas dem.
- Får jag göra dig sällskap? - Javisst.
Mary ser efter hur det är med Carson.
Vad säger hon om allt?
Hon oroar sig för vad som väntar, men det är tillåtet.
Kvinnor kan ha svårt att förstå att en man är sitt arbete.
Men det kunde vara värre. Jag har hälsan i behåll och en underbar fru.
Jag måste besluta vad jag ska ägna livet åt.
- Mary är åtminstone glad. - Hon skulle hellre se er lycklig.
Jag vill vara lycklig, men framför allt vill jag förtjäna henne.
Det låter fånigt, men så är det.
Vad skulle kunna intressera dig?
Du känner mig. Jag återkommer alltid till bilar.
Jag vill arbeta i närheten och bo på Downton.
En lokal firma som ger dig en egen identitet utanför familjen.
Du känner till området, Tom. Håll inga idéer för dig själv.
- Det ska jag inte. Lita på det. - Bra.
Ärvde ni tjänstefolket efter lord Hexham?
Ja. De hade huset för sig själva när han levde. Han var sällan här.
- Ni verkar sköta det bra. - Bor ni i slottet?
Om jag ska flytta efter bröllopet, menar ni?
- Det var inte... - Jag har låtit ordna en egen våning.
Jag kommer att hålla mig ur vägen.
- Jag är inte ett dugg orolig. - Såklart inte.
Det blir mindre bekymmer med mamma under uppsikt.
Så spännande för er att påbörja en ny regeringstid.
Vad tänker ni prioritera?
Vi vill göra Brancaster till en moralisk mittpunkt.
Det kan bara Bertie åstadkomma.
Inte bara som godsägare, utan som ett moraliskt föredöme.
Brancaster har säkert redan det ryktet om sig.
Nej, tyvärr inte.
Kusin Peter levde på ett sätt som inte var...
Det här vill säkert ingen höra.
- Jo, om lady Edith ska... - Kalla mig Edith.
Nåväl. Edith borde få veta vad som väntar henne.
Kusin Peter hade goda egenskaper,
men jag skulle inte påstå att hans moral var tillförlitlig.
- Snälla. - Resorna till Tanger...
Jag måste insistera.
Låt gå.
Men du måste vara beslutsam.
Om du ska bli framgångsrik får du inte ta ett enda felsteg.
God kväll. Bertie tar hand om er.
Kors.
- Ursäkta att vi slösat bort er tid. - Det gör inget.
Men jag är rädd att symptomen ni beskriver bekräftar sjukdomen.
- Hon ville absolut störa er. - Jag ville vara säker.
- Nu kan vi besluta vad vi ska göra. - "Vi"?
Jag låter dig inte gå igenom det här ensam.
Adjö, dr Clarkson. Tack så mycket.
- Varför vill du dras in i det här? - Det vet du mycket väl.
- Där är ni ju! - Hur visste du att jag var här?
Man sa att svärfar var hos mrs Crawley. Där fick jag veta resten.
Ni skulle bli en skicklig detektiv.
Han behöver inga fler medicinska råd.
Var snäll och låt oss sköta det på vårt sätt.
- Mrs Crawley vill hjälpa till. - Vi behöver inte betunga henne.
Det vill vi väl inte?
- Nej, men om... - Hjälp Hans nåd in i bilen.
Ers nåd.
Lämna oss i fred. Det är det enda jag ber om.
"Det enda"? Det är mycket begärt.
När ni var rädd att behöva dras med honom i år passade det.
- Men nu när... - Är klockan så mycket?
Adjö, mrs Crawley.
Jag har letat efter dig.
- Vill du gå en promenad? - Gärna.
Jag har funderat... på vad som skulle göra mig till en värdig make.
Var inte fånig.
Jag var aldrig din jämlike, men ett excentrisk och spännande val.
Nu är jag bara en fattig man med en rik hustru. Så vill jag inte ha det.
- Du ska inte behöva ursäkta mig. - Det har jag inget emot.
Jag har orsakat det här själv. Därför måste jag vidare.
Det är inte självömkan, men jag vet att jag har rätt.
Jag är så förälskad i dig.
Jag vet. Det driver mina tankar och allt jag gör.
Så glädjande att höra.
Vi ska få en rundtur på ägorna.
Bertie säger att utsikten är bäst här. Han har rätt.
Förlovningen ska tillkännages vid en middag på måndag.
Om jag bara visste om det är rätt. För honom.
Han hade tillfälle att slippa undan om han velat. Han kom tillbaka.
Han är nog inte beredd på vad som kan hända om det avslöjas.
Det avslöjas inte.
I början var det tänkt att bara Rosamund skulle veta om det.
Nu vet pappa och mamma, Mary, Tom och Henry, antar jag.
Antagligen Anna och mrs Hughes, och därmed Bates och Carson.
Carson skulle svimma om han fick veta det.
Du kan ha rätt, men mrs Patmore vet säkert. Och så fortsätter det.
- Hur ska det kunna hållas hemligt? - Du tar en risk.
Men ta risken och lev ett gott liv med en bra man.
Snälla du. Du tvekar väl inte på grund av Michael Gregson?
Nej, det handlar inte om det.
Jag älskade Michael, men han är borta och nu är jag förälskad i Bertie.
- Mer än någonsin. - Det är det enda viktiga.
Gör inte livet svårare än nödvändigt.
Kom nu. De väntar på oss.
- Jag önskar er lycka till. - Det gläder nog alla att jag reser.
Inte mig. Kyss mig på kinden.
Ta hand om er. Försök att komma överens med de ni arbetar med.
- Var vänligare, menar ni. - Det skulle inte skada.
Ni är snabb, effektiv och långt ifrån dum.
- Ni klarar er säkert utmärkt. - Tack, mr Carson.
Jag har lärt mig mycket av er och... det är jag tacksam för.
- Lycka till, mr Barrow. - Mr Molesley.
Tack för all hjälp. Jag beklagar att...
Du arbetar hårt och är begåvad. Lycka till.
- Mr Barrow! - De ville ta avsked.
- Anna talade om när ni skulle åka. - Jag är visst fast.
Unge herr George uppför sig väl när jag är borta?
- Nej, det gör vi inte. - Snälla, åk inte.
Jag måste åka.
Men kom ihåg att jag alltid är din vän - var jag än är.
Duktig gosse.
Tack.
- Jaha, det var det. - Kom nu.
- Adjö, Barrow. Lycka till. - Adjö, mr Barrow.
Så märkligt att jag var svag för honom en gång i tiden.
Du har aldrig haft gott omdöme om sådant.
Ursäkta att jag stör.
Jag läste bara några brev.
- Har ni ätit frukost? - Ja.
Jag kom hit eftersom... det finns något ni borde veta
innan förlovningen tillkännages.
- Vet Bertie att ni är här? - Nej.
- Men han känner till det här? - Ja, han vet allt.
Då så.
Bäst att ni sätter igång.
- Vet ni var allt finns? - Jag tror det.
Annars frågar jag mrs Jenkins.
Husan, Elsie, kommer snart. Hon kan hjälpa till.
Är det bara mrs Jenkins, jag själv och Elsie?
Ja. Det är inte 1850 längre.
Vad gör du?
Andy hjälper mig med svinstian.
Griskultingarna kommer snart. Jag måste sära på suggorna.
- Vilka andra hjälper er? - Bara Joe, som vanligt.
Jag anlitar hjälp till skörden,
men det är till stor hjälp att ha en ung, stark man här.
- Vi kunde haft sällskap hit. - Jag ville inte störa dig igen.
Han är en bra grabb. Jag håller på att bli gammal.
Jag hoppas på att du ska flytta in, men jag har åtminstone Andy.
Jag funderar på det. Det är ett stort steg att avskärmas från huset.
Du skulle inte bli avskärmad. Inte om du inte vill.
- Har ni mer spik? - Ja, här.
- Vill ni ha lite te? - Nej tack.
Daisy vill träffa er, inte mig. Så mycket vet jag.
- Vad har hänt? Har ni råkat i gräl? - Nej, inte direkt.
Vi råkade inte i något. Inte som han hoppades på.
Det finns sämre män.
Ja, alla säger det.
- Var är de? - På promenad.
Jag vet att mamma vet. Edith sa att hon berättat det.
- Varför sa du inget? - Jag ville bespara dig det.
- Är det så det kallas? - Jag ville inget säga.
Det var Ediths beslut.
Skulle det försköna hennes mörka hemlighet?
Hennes historia visar bara hennes mod,
anständighet, lojalitet och respekt för sanningen.
- Jag kan dra egna slutsatser. - Jag är inget barn.
Jag låter mig inte styras.
Bertie... Du har en svår uppgift framför dig.
Få skulle avundas dig om de visste tillräckligt.
Du behöver en karaktärsstark, oerhört sedlig hustru.
Jag instämmer. Och en sådan hustru har jag valt.
Men Edith är olämplig.
Jag tycker inte illa om henne, men hon förstörde för sig själv.
Det vet hon.
Så bra att mamma inte tycker illa om henne. Vi är färdiga här nu.
Man sa att ni var här.
- Jag bad att få träffa lord Merton. - Han vilar sig.
Jag börjar förstå varför jag fick vänta utanför.
Min svärfar är döende, mrs Crawley.
Han vill tillbringa den lilla tid han har kvar med familjen.
- Är det så svårt att förstå? - Jag vill höra honom säga det.
Det går inte. Adjö.
Vi borde gå tillbaka med dem. Barnjungfrun är säkert utom sig.
- Mamma undrar nog var vi är. - Jag arbetar.
- Jag också. - Just det.
Jag börjar leta i morgon.
- Ska du berätta för Mary? - Hon skulle ifrågasätta idén.
- Hon har mer fantasi än du tror. - Vi är ju främlingar här.
- På olika sätt. - Kanske det.
Jag vill ordna det utan deras hjälp. Går det bra? Det är viktigt för mig.
Visst. Jag är tacksam och redo för det här, precis som du.
Kom, då.
Mrs Crawley stannar på middag. Vi byter inte om.
- Jag äter vad som helst. - Hon lagar jämt mat åt många.
- Tala om det för Spratt. - Det ska jag. Om jag hittar honom.
- Vad? - Han har fullt upp numera.
Ständigt upptagen. Han har tankarna på annat.
- Vad gällde det? - Denker tror sig vara Salome.
Hon dansar för Spratt, som är Herodes.
Berätta mer nu.
- Kastade mrs Grey verkligen ut dig? - Hon släppte aldrig in mig. Men ja.
Han är deras fånge.
- Han kanske vill vara med familjen. - Aldrig.
Han sitter bakom lås och bom. Nu är han snart ur vägen.
Ingen får göra anspråk på godset. Det är det det handlar om.
Jag kan inte tränga mig förbi tjänstefolket in i hans rum.
Varför inte? Som far sa: "Om inte förnuft hjälper - försök med våld."
Se här.
Jag hoppades att jag undsluppit det, med sådan tur hade jag inte.
- Ni är visst upptagna. - Nej då. Vad gäller det?
Jag tänker tacka ja till mr Dawes erbjudande.
Då återstår en tjänare och jag själv.
Vid tillställningar och särskilda tillfällen kan jag komma tillbaka.
- Jag har ju kvar min livré. - Livréet lämnar ni här.
Så vänligt av er, mr Molesley.
Mr Carson blir oerhört tacksam när han återfått förståndet.
När slutar ni?
- Ska jag stanna uppsägningstiden ut? - Nej, lika bra att jag vänjer mig.
I så fall flyttar jag ut om en vecka ungefär. Jag meddelar när det blir.
- Är allt som det ska, mr Carson? - Jag har aldrig mått bättre.
Varför säger du så?
Skulle jag berätta om mina privata angelägenheter för hela världen?
När har jag någonsin förlorat förståndet?
"Livréet lämnar ni här". Vad tycker du själv?
Det är bara Andrew och jag kvar, och jag är sämre än värdelös.
Jag hade inte kunnat träffa din mor varenda dag
och se henne leka med Marigold utan att berätta sanningen.
Hon lekte sällan med mig.
Vi har alla klargjort vår ståndpunkt. Vi får hålla fast vid den.
- Var det nödvändigt? - Ja, för mig.
Bra gjort. Jag är stolt över dig.
Här kommer hon. Le, allihop.
Earlen och grevinnan av Lisburn.
Jag vill nog inte ha ost. Vad säger du, käraste?
- Nej. - Inte? Då rör vi på oss.
- Är det här rätt ögonblick? - För vad då?
- Mitt herrskap... - Får jag säga några ord?
Det är en mors plikt att tacka er för den vänlighet
ni visat min son genom att komma hit i afton.
Den här förändringen i hans liv innebär förstås ett stort ansvar,
men vi det fyller oss av tillförsikt att omges av vänner.
Jag höjer glaset för er.
Nu vill jag tillkännage något.
Det blir svårt...
Tala nu, annars förlorar ni honom.
Låt mig framföra det glädjande beskedet.
Min son är förlovad med den ljuvliga lady Edith Crawley
som är här med sina föräldrar.
Låt oss skåla för deras välgång.
- Edith och Bertie. - Edith och Bertie.
Andy har hjälpt mr Mason mycket.
Ja, det är klart. Han är fäst vid honom.
Det kan man vara utan att arbeta så hårt.
Det gläder mig att du säger så.
- Jag menade inget med det. - Intala dig själv det, du.
- Vad kan jag göra för er? - Jag ville bara säga god kväll.
Åter till det bekymmerslösa kärleksnästet.
- Hoppas jag? - Nog är det ett kärleksnäste alltid.
Men inget liv är bekymmerslöst. God kväll.
- Det där var oväntat. - Anade du inte att det skulle hända?
Hon har tigit sedan i morse.
Jag medger att jag är häpen. Förtjust, men häpen.
- Jag är rädd att ni talar om mig. - Nej då, inte alls.
Ni ångrar er väl inte?
Skulle jag avvisa en svärdotter av god börd som är intelligent
och dessutom fullkomligt och obestridligt ärlig?
Jag hoppades att någon skulle inse det.
Hon var beredd att avstå från en hög ställning
för att inte tala om lycka hellre än att bedra någon.
- Det ska hon berömmas för. - Ja.
Vill ni inte bara undvika ett gräl med Bertie?
Delvis, men jag har tänkt över saken under dagen och...
...jag tror att det kan bli en framgång.
- Det gör jag verkligen. - Underbart.
Så bra. Då är allt ordnat.
Bara... en sak till.
- Vad är det? - Kan du ge mig en kyss?
- Vet lord Merton att vi är här? - Nej, och han får inte veta det.
Nu behöver ni inte mrs Crawleys hjälp för att bli kvitt honom längre.
Ni behöver inte vänta länge. Han ligger där i dödsskuggans dal...
- ...och gör som ni säger åt honom. - Varför störa hans frid?
- Jag hörde lady Granthams röst. - Inte konstigt.
Ingen sa att de var här.
- Vad gör han här nere? - Han överrumplade mig.
- Varför har du hållit dig undan? - Det gjorde hon inte.
Hon blev inte insläppt.
- Vad? Är det sant? - Naturligtvis inte.
Nu går vi och talar med din betjänt.
Han kan ta med allt du behöver hem till mig.
Det här är onödigt och otrevligt. Får jag föreslå...
Nej! Vi låter oss inte styras längre. Jag tar hand om honom nu.
- Det vore väl bättre... - Nej!
Du är min son och jag älskar dig, men jag har aldrig tyckt om dig.
Låt mig leva den tid jag har kvar som jag önskar.
- Det här är ju ditt hem. - Inte nu längre. Ta det.
- Hoppas att ni får glädje av det. - Dessutom...
...tänker jag gifta mig med honom så snart som möjligt.
Det är ju löjligt.
Mrs Crawley vill ta svärfar ifrån son och familj
och tvinga fram ett äktenskap. Vad kan man säga?
Så underbart.
Vem kan säga emot det?
- Tack, Molesley. - Så besöket blev en triumf?
- Ja. - När är bröllopet?
Vi tänkte oss kring jul. Kanske på nyårsafton.
Bra idé. Då kan du ringa in det nya året med ditt nya liv.
Mary... Jag vet att du ordnade allt. Du ringde Bertie och faster Rosamund.
Jag trodde aldrig på att det var över.
- Varför gjorde du det? - Det var något som farmor sa.
Vilket slöseri det vore.
Du är så motsägelsefull.
Du gör mig i olycklig i år och sen ger du mig livet tillbaka.
Vi är släkt och kan inte göra något åt det.
Vi borde anstränga oss mer framöver.
Lady Edith ska bli markisinna.
Så bra, eftersom lady Mary inte blev hertiginna.
Så du pratar.
De äter middag. Hans nåd vill göra tidig kväll.
Det skulle inte jag heller ha något emot.
Jag tackade dig aldrig för allt arbete.
- Det var för mr Masons skull. - Jag är ändå tacksam.
Jag vet att du inte känner samma sak som jag.
- Vi behöver inte låtsas. - Andy!
Säg inget. Han har tröttnat, så nu tycker du om honom.
- Inte direkt. - Men säkert nära nog.
Medan ni var borta...
...accepterade ni mr Dawes erbjudande. Det gläder mig.
Vi kommer att ses ändå. Jag hälsar på.
Visst kommer vi att ses ändå. Det kan ni vara säker på.
Bröllopet är om tre månader. Jag vill inte ha några misstag.
Det vill väl ingen någonsin ha? Misstag händer bara.
29 DECEMBER 1925
- Hennes nåd menade de här. - Utmärkt.
Carson!
Lady Rose. Så roligt att se er.
- Mr Aldridge. - Carson.
Rose! Atticus! Vi väntade er först om en timme.
- Våra väskor lastades av snabbt. - De ville säkert bli av med oss.
Mary!
Hur står det till, Henry?
- Var är er dotter? - Vi tog inte med henne.
- Barnjungfrun tillät det inte. - De bestämmer.
Vilka tyranner.
Hon gick på om sjukdomar och bakterier i England.
- Ni var åtskilda över jul. - Jag vet.
Kaptenen försökte göra trevligt med julgranar ombord,
men jag grät hela resan.
- Hon förstår inte att det är jul. - Typiskt män.
- Hon är bara tre månader. - Men klok för sin ålder.
Var är pappa?
Han ville komma till middagen, men han blir sen.
- Han ser fram emot sitt tal. - Det gör jag också.
- Käraste Rose. Fint att se dig. - Detsamma.
Och Atticus.
Tänk att han fick ledigt.
Han har egentligen mycket att ordna i London.
Ska vi dricka te i biblioteket?
- Carson? - Ers nåd.
Så fort jag hälsat på tjänstefolket.
Hon må vara hustru och mor, men hon är sig lik.
- Ett tecken på er omtanke. - Eller på min svaghet.
Kom, så går vi in.
- Så fin hon är. - Hon är så lik sin far.
Heter hon Victoria?
Ja, efter mr Aldridges mor och Cora efter lady Grantham.
- Inte Susan efter er egen mor? - Nej.
Att ni är här, Molesley. Lady Mary skrev att ni är lärare nu.
Det stämmer, men jag arbetar här under lovet.
Jag hoppas att Carson uppskattar det. - Anna! Så stor du är.
- När är det dags? - Om tio dagar, Ers nåd.
Jag är inte avundsjuk. Men det blir roligt efteråt.
Man måste tänka på det medan det pågår.
- Kommer Barrow på bröllopet? - Han kanske inte får ledigt.
- Det nya arbetet, ja. - Han avskyr det.
Överdriv inte nu. Det är bara... mer stillsamt än han är van vid.
- Du ser bekant ut. - Andy, Ers nåd.
Andrew. Jag fick arbete här efter ert bröllop.
Nu trivs han här på landet. - Inte sant?
Mrs Patmore, ska jag be lady Mary sätta på tekannan?
Allt är klart, mr Carson.
- Vad gör ni? - Sköt er själv.
- Jag vet att ni föraktar mig. - Varför skulle jag göra det?
Eftersom jag är intressant och tilldragande.
Det är värre än jag trodde.
Har ni svårt att skilja fantasi från verklighet?
Det råkar vara så att jag respekterar sanningen, till skillnad från er.
- Till skillnad från mig? - Jag känner till er hemlighet.
Jag undrar vad Hennes nåd skulle tycka om ert dubbelliv.
- Ursäkta? - Butler om dagen, skribent om natten.
Som dr Jekyll och mr Hyde.
- När fick ni reda på det? - När lady Edith besökte er.
Varför har ni inte nämnt det sedan dess?
Jag tänkte bespara er det. Men nu uppskattar jag inte er ton.
- Vad tänker ni göra? - Det får ni snart reda på.
Nyheten om er och lord Merton gladde mig.
Jag tackade väl ordentligt för bröllopsgåvan? Dickie älskar böcker.
- Varför kom han inte i kväll? - Han får inte trötta ut sig.
Han är sjuk.
Men märkligt nog är han hälsan själv. Han kommer på bröllopet.
Ångrar han att han gav bort Cavenham?
Nej. Larry och Amelia får gärna vältra sig i prakt.
Må de ha glädje av det. Vi är lyckliga ändå.
Jag måste på ett möte på sjukhuset i morgon.
- Vad för slags möte? - Vi bjuder in allmänheten.
Finansiärer, men även vanligt folk. De måste förstå vad vi gör.
- Dagen före Ediths bröllop? - Det tar som mest två timmar.
- Vi kan hjälpa till här. - Det är inte poängen.
Tom, Mary och jag har ett ärende.
Det går bra. Det är bara blommorna som ska ordnas.
- Då vill du väl vara med? - Sluta nu.
- Vad är det för ärende? - Det får du se.
Kan jag få lite mer rödvin, Carson?
- Andrew. - Det står ju precis här.
Andrew häller upp.
Det stod om det i alla tidningar.
"Lady Edith och hennes miljonär-markis."
- Han var inget av det när han friade. - Men när du tackade ja.
Får jag påminna er om att jag blir borta på nyårsafton.
Mrs Jenkinks bär in teet.
Ska kokerskan bära in teet i salongen?
Lady Stiles sa att det gick för sig bara den här gången.
- Varsågod. - Tack. Ursäkta att jag dröjde så.
Du ser fantastisk ut, raring.
- Pappa ser hungrig ut. - Nej, jag åt på tåget.
Du blir väl inte besviken på mig?
Nej. Pappa tycker bara inte om att mamma är på sjukhuset.
- Istället för med honom. - Han är nog inte medveten om det.
Män är sällan vid medvetande.
- Borde vi vänta till efter bröllopet? - Nej, bröllopet blir bättre så här.
- Vad talar ni om? - Jag förnyar mig själv.
- Jag också. - Jag tyckte bra om er som ni var.
Nog uppträdde Carson märkligt vid middagen?
Han är inte sig själv.
Ska vi gå ner och se efter vad det rör sig om?
Det finns varken behandling eller botemedel.
Jag beklagar om lady Mary betungade er med det, Ers nåd.
Nej, det som hände vid middagen förbryllade mig.
Det kanske är bäst så här.
Jag har inget annat val än att begära avsked.
Vad? Det kan ni inte mena.
Jag beklagar, men jag kan inte stanna om jag inte kan sköta mina plikter.
Jag borde varit ärlig mot er.
- Jag visste inte att ni var här. - Kom in mrs Hughes.
Och tala förstånd med er make.
Han har alltså berättat det för er, Ers nåd?
Efter bröllopet sätter jag in en annons och sköter intervjuerna.
Jag kan inte överlåta ert hus och familj åt någon jag inte litar på.
Vilket drastiskt beslut.
Ni förblir väl en del av våra liv?
Ni blir väl kvar på godset och ser över saker och ting
och hjälper till vid större tillställningar?
Det skulle jag gärna, Ers nåd.
Men den nye butlern skulle troligtvis inte gå med på det.
Det skulle inte jag gjort.
Dickie? Vad gör du på sjukhuset?
- Så dum jag känner mig. - Du svarade inte på frågan.
Jag lever som en invalid, men jag känner mig inte som en.
Du har tagit så väl hand om mig.
Jag borde ändå tyna bort nu, men det gör jag inte.
- Varför sa du ingenting? - Jag vill inte ge dig förhoppningar.
Vad sa dr Clarkson?
Han har tagit nya prover, men tror inte att läkarna i London hade fel.
En mottagning på Harley Street är ingen garanti för förträfflighet.
Blommorna är klara. Brock byter ut de som vissnat i morgon.
Bra gjort.
- Var bor Bertie nu? - På Castle Howard.
- Han skulle kommit på middag. - Det ger otur.
- Var är Cora? - På det eländiga sjukhuset.
- Vad är så fel med det? - De utnyttjar hennes godmodighet.
- Hon trivs där. - Just därför kan de göra det.
Vad hade Tom och Henry för sig?
Skulle ni kunna köra mig till byn, Robert?
- Nu? - Jag kan göra det.
Nej, Robert måste göra det. Vi är tillbaka till teet.
- Om ni insisterar. - Jag är rädd att jag gör det.
- Kan ni inte berätta? - Det är en överraskning.
- Jag avskyr överraskningar. - Vi är framme.
- Vad tittar jag på? - Ser du inte det?
- "Talbot & Bransons motorer." - Det ser ut som en firma.
Det är det också. En tvättäkta firma. Även om lagret inte är så stort än.
Hur fungerar det?
Jag ska vara på kontoret ibland. Henry är här på heltid.
Jag får ägna mig åt bilar utan att tävla.
- Ni säljer alltså begagnade bilar? - Ja, så snart vi sålt en.
Var inte högfärdig nu.
Vi börjar sälja nya bilar och tillverka egna med tiden.
Mr Rolls eller mr Roys duger till make.
Tog jag miste? Skäms du över mig? Över oss.
Är du från vettet? Jag är så stolt man kan bli.
Tack Gode Gud! Jag ska aldrig be om något igen.
Jo, och du kommer att få det.
- Vad? Är du säker? - Helt säker.
- Säg inget. Det handlar om Edith nu. - Bara att du säger så är hoppfullt.
Vad gör vi här?
Det var allt om affärerna. Har ni andra frågor?
Innebär det nya försäkringsavtalet att det gamla är ogiltigt?
Nej. Alla befintliga avtal gäller i sin helhet.
Det har ni mitt ord på.
- Ska dr Clarkson...? - Slösa inte med Hennes nåds tid.
Det är därför jag är här. Miss?
- Ska dr Clarkson flytta till York? - Var inte orolig.
Han blir kvar här.
Jag försäkrar er om att inte särskilt mycket kommer att förändras.
Som ni vet gäller det alla sjukhus.
Vad är det?
Det påminner mig om när huset var konvalescenthem under kriget.
Tror du fortfarande att hon utnyttjas?
Behåll henne genom att släppa taget om henne.
Slagord är inget för mig.
Glöm slagordet och hör på.
Ert äktenskap är underbart. Med mina föräldrar vet jag det.
Förstör det inte genom att be henne att välja. Snälla.
...det här sjukhuset, som tjänat er länge och väl.
- Är kaffet färdigt? - Hur ska ni klä er?
- Jag tar väl en söndagsklänning. - Jag har inget fint.
Det är säkert inte sant, men vi märks ändå knappt.
Jag vet, men jag vill se bra ut.
Visst var lady Rose hår vackert i går? Så blankt och flott.
Du har också fint hår. Prova en ny frisyr om du inte är nöjd.
- Får jag gå upp tidigt i kväll? - När då?
- Nu, när alla är här nere. - Vad spelar det för roll?
I väg med dig! Men jag lämnar disken till i morgon bitti.
- Vad gör du här uppe? - Jag ska bara hämta något.
Jag oroar mig för mr Spratt.
Han verkar arbeta oavbrutet, och däremellan också.
- Det är inte likt honom. - Jag håller med.
Det nya arbetet förändrade honom.
Borta är den pålitlige butlern som var diskret och seriös.
I stället står där en journalist som skvallrar om alla vi känner.
Arbetar Spratt som journalist?
Ursäkta, jag trodde att ni visste det.
Jag anade inte att han inte bett om er tillåtelse.
- Vilken tidskrift är han anställd på? - På lady Ediths.
Jag har faktiskt ett nummer av den här.
Redan uppslagen på rätt sida. Så lägligt.
Jag känner mig ansvarig för det här. Jag kanske borde hållit tyst om det.
- Men sanningen kommer alltid fram. - Varenda gång, Denker. Varenda gång.
Var inte för hård mot honom när ni säger upp honom. Snälla ni.
Varför skulle jag... Varför skulle jag säga upp honom?
Varför skulle jag göra det?
Jag kan inte tro...
Sätt dig ner. Du kommer att stå resten av dagen.
- Jag säger samma sak. - Var har du varit?
Vi måste hinna till kyrkan i tid.
- Jag tänker inte gå. - Vad menar du?
På bröllopet. Ingen märker det. Jag stannar och tar hand om maten.
Bara för att Andy inte är intresserad.
- Han avspisade henne. - Det är inte sant.
Varför sitter hättan så där? Den är neddragen över öronen.
- Vad är det? - Inget.
- Ta av den. - Nej.
Ta av den nu, Daisy.
Vad har du gjort?
- Daisy! - Låt henne vara.
Jag pratar med henne.
Skratta du, men det var för din skull hon gjorde det.
- Hon struntar blankt i mig. - Inte konstigt att du är ogift.
Du förstår dig inte alls på kvinnor.
Jag kan knappt tro att det här ska hända mig.
- Är barnen klara? - Jag bad Baxter se efter.
Jag tar med mig Marigold till Brancaster.
Hon väntar på er där efter smekmånaden.
- Barnen är klara. - Vi borde byta om.
- Ska man borsta håret samtidigt? - Du borde ha frågat.
- Du borde sitta ner. - Jag är snart klar.
- Hur ser jag ut? - Som Clara Bow.
- Var inte så mjäkig. - Hjälper du mig med lakanet, Andy?
- Låt mig. - Sluta pjoska.
- Jag vill pjoska. - Jag gör det.
Tack.
Daisy, jag tror att vi har gått om varann.
Jag förstår inte vad du menar.
Om det är sant lämnar vi saken därhän.
Men om du förstår kan vi väl gå ikapp varandra?
Ja, absolut.
Ett nytt barn och en ny firma.
Jag kan inte minnas när jag var så här lycklig senast.
Jag berättar aldrig en hemlighet för dig igen.
Edith fick sitt lyckliga slut ändå.
De tar stora risker, men med lite tur kan de bli tämligen lyckliga.
Det är den engelska versionen av ett lyckligt slut.
- Varför är vi engelsmän som vi är? - Åsikterna går isär.
Vissa menar att det beror på vår historia, men jag skyller på vädret.
Den här vägen, miss Edmunds.
- Det är väl för långt fram? - Nej. Ni om någon räddade henne.
- Så bra att ingen klandrar mig. - Vi uppskattar starka kvinnor.
- Gör ni verkligen det? - Det försäkrar jag er om.
Jag måste snart gå, men jag ville tala med er om provsvaren först.
Han har inte anemi.
- Jo, det har han. - Det var ingen större överraskning.
- Ni har anemi, men inte perniciös. - Vad?
Han har järnbristanemi med låg hemoglobinhalt.
Kommer jag inte att dö?
Ni måste ta hand om er, men nej, ni dör inte. Inte av det åtminstone.
Ursäkta.
- Så ni lyckades komma i väg? - Trampkvarnen väntar på mig.
Hur går det? Kommer ni överens med alla?
Det finns inte många att komma överens med.
Trivs ni inte bättre nu när ni inte är i krig mot världen?
Jag antar det.
- Vad är det? - Det är bara lite varmt här inne.
- Så vacker du är. - Pappa...
Trodde pappa att den här dagen skulle komma?
Jag vet inte. Kanske.
Du har alltid överraskat mig, men ingen kan planera ett gott parti.
Jag älskar honom. Pappa förstår väl det?
Låt mig vara lite stolt.
Jag lugnar mig så småningom.
Pappa får gärna vara stolt över mig hur länge som helst.
Det här anade jag aldrig när vi träffades på Brancaster.
Inte jag heller.
Märkligt. Vi känner knappt varann, men snart är vi släkt.
Redo?
Kan vi berätta för dina föräldrar?
Så snart Edith åkt på smekmånad kan vi berätta för alla.
- Blir ni bästa vänner nu? - Du är så sentimental.
- Men blir ni det? - Tänk inte på det.
Vi är systrar. Systrar har hemligheter.
Kära församling, vi har samlats här i dag inför Gud
och i denna församlings närvaro
för att förena denna man och kvinna i äktenskapet.
Äktenskapet är ett heligt förbund
instiftat av Gud till människors hjälp och glädje
och får därför inte äventyras
eller ingås oöverlagt, lättsinnigt eller godtyckligt,
utan vördnadsfullt, stillsamt, överlagt, nyktert
och gudfruktigt. Om någon kan ge något skäl till
varför dessa två icke bör förenas i äktenskap
må han tala nu eller för evigt tiga.
Då var den sista utflugen.
Det känns som att jag uppnått något
trots att jag inte hade något med det att göra.
Vi skötte det ändå bra.
Vet du något annat som sköts bra?
- Ditt arbete på sjukhuset. - Var kom det ifrån?
Jag var på mötet i går. Rose tvingade mig.
Ni borde ha hälsat.
Jag hade fullt upp med att se på. Och vet du vad?
Jag blev väldigt stolt över dig.
- Säg inte så om du inte menar det. - Det gör jag.
Du är en imponerande kvinna. Jag har tur som fått dig till hustru.
Så jag måste inte sluta?
- Det skulle du ändå aldrig gjort. - Nej, antagligen inte.
Men det känns mycket bättre om du samtycker.
De ska bäras upp. Ta bara det som behövs.
De där är inte klara. Sätt in dem i ugnen igen.
Nej, sätt inte in de där än.
- Kan jag få epsomsaltet? - Mår du dåligt?
- Det är inget allvarligt. - Alle man på däck, ser jag.
Vilken vacker vigsel det var. Lady Edith är gift - halleluja.
Och unga fröken Marigold flyttar in på Brancaster Castle.
Ju mindre det talas om det desto bättre.
- Tänker de berätta för henne? - Säkert. När hon är redo.
- Du borde sitta ner. - När jag lagt tillbaka hårtorken.
Ni ska få arbeta i fred.
- Jag flyttar in på gården. - Det får du inte ångra.
Det var en sak till, men det säger jag inte nu.
Gå upp med det där, Andy!
Kan jag få några fler glas?
Jag kan inte hälla upp den sabla champagnen!
- Carson. Är allt som det ska? - Jag...
- Jag ber om ursäkt. - Var inte fånig.
- Jag kan hälla upp. - Jag gör det, sir.
- Ni är här som gäst, mr Barrow. - Jag hjälper gärna till, mr Carson.
Carson... Jag har en lösning. Ni och mrs Hughes bor kvar i stugan
och vi ber Barrow att bli vår nye butler.
Carson skulle leda arbetet som han alltid har gjort.
Vad sägs, Carson? Ni får pension från godset.
Ni kan inte hävda att Barrow inte är tillräckligt erfaren.
Nej, det skulle jag inte påstå. Jag lärde själv upp honom.
Nå, Barrow? Vill ni bli vår butler?
- Givetvis, Ers nåd. - Då var det bestämt.
Barrow börjar på Downton när det passar er båda.
- Jag vill inte tvinga er till något. - Jag känner likadant, mr Carson.
Hans nåd har nog hittat en lösning. Det borde vi glädja oss åt.
- Ursäkta mig. - Ja, sir.
Anna arbetar väl inte, hoppas jag?
Jag ville lämna tillbaka hårtorken. Den blev en framgång.
Den här hatten är för liten.
- Går den att töja ut? - Låt mig försöka.
Gode Gud!
Ditt vatten har gått.
Grips inte av panik.
Jag går till stugan. Mina saker är där.
Var inte fånig. Anna får låna ett nattlinne.
Då klär vi av dig.
- Det känns inte rätt. - Vad spelar det för roll nu?
Bates!
- Bates! Bates! - Mr Talbot.
Skynda er och kom, även om det kan dröja länge.
- Jag förstår inte. - Ursäkta.
Anna befinner sig i lady Marys rum med dr Clarkson.
Store tid!
- Hon kan inte föda nu. - Hon har inget val.
I lady Marys sovrum? Det går inte för sig.
Spratt. Denker berättade för mig om spalten.
Jag skulle inte sagt något om jag inte trodde att Hennes nåd visste.
Det kan inte många tro på. Ers nåd...
Framöver ska jag be er om råd gällande kläder och bjudningar.
Vem kunde ana att vi hade en expert i källaren?
- Jag... - Dags för tal.
Ni förbisåg något i er iver att bli kvitt mig.
- Vad då? - Hon vill inte vara förutsägbar.
Jag är kusin till hennes far...
Om du menar det, Daisy, ska jag skåla ordentligt.
Ja. Jag flyttar till gården.
Jag hoppas att vi får se mer av er där också, mrs Patmore.
- Det var jag inte. - Jo, det tror jag att ni gör.
Vi borde gå upp och lyssna på talen.
Det är mig ett nöje att nedkalla välsignelser
över den ljuvliga markisinnan av Hexham.
Men först ska jag läsa ett telegram från hennes mormor,
den formidabla mrs Levinson.
"Jag beklagar att jag inte är hos er. Vi ber för dem på farliga vatten,"
"men jag är för gammal för att göra dem sällskap. Gud välsigne er."
- På ett sätt saknar jag henne. - Ja, men inte på alla sätt.
- Vårt liv blir underbart. - Händer det på riktigt?
Edith och Bertie - brud och brudgum.
Skål för brudparet!
- Ska jag ge Mary ett glas? - Hon behöver det nog.
Föder hennes kammarjungfru i hennes sovrum? Så modernt!
- Det var inte planerat. - Vems liv är det?
Jag borde nog gå upp.
- Ett till mig också. - Han är trevlig.
Lycka till med firman, även om ni inte behöver det.
Alla behöver vi tur, miss Evans.
De ger sig av! Nu åker de!
Det vill jag inte missa. Kom!
Det får vi inte missa.
Jag vill inte bli en besvikelse.
Älska honom bara, så blir jag inte besviken.
Ha det så underbart, raring. Bekymra dig inte för något.
Så märkligt. Jag känner mig helt och hållet lycklig.
- Så har jag aldrig känt förut. - Nu kommer du att göra det.
- Skynda på, annars missar ni tåget. - Kasta den. Annars får vi otur.
Är ni beredda?
Vilken tur ni hade.
- Gratulerar. - Tack.
- Du ser strålande ut, kära du. - Tack.
- Vi ses snart. - Vi ses snart.
Adjö, allihop!
Ni är väl inte alltför missbelåten med arrangemanget?
Downton blir inte sig likt utan er vid rodret.
Världen ser inte heller ut som den gjorde förr.
Downton måste förändras i takt med den.
Se till att det finns tillräckligt att dricka till tolvslaget.
Får jag ta tillfället i akt att önska er och Hennes nåd gott nytt år?
Ingen önskar er välgång mer innerligt än jag.
Vi är mycket tacksamma, Carson. Det hoppas jag att ni vet.
Oerhört tacksamma. För allt.
Jag vill fortsätta arbeta, om vi kan ordna det med barnet.
Han kan vara i barnkammaren om dagarna.
I sinom tid får han sällskap av lilla Talbot. Sedan får vi se.
Jag kom för att hämta lady Mary och mr Talbot till tolvslaget.
- Den här är till er. - Tack, Ers nåd. Så vänligt.
Är det så sent? Kom Edith i väg ordentligt?
Ja, för länge sedan.
- Är det här nykomlingen? - Ja, Ers nåd.
Jag är far. Vi har en son.
Vi har en son, John.
Gratulerar till er båda.
- Ursäkta att jag ligger här. - Vi flyttar oss så snart hon kan.
Bekymra er inte om det.
Vi borde gå ner. - Gott nytt år.
Mamma skulle nog kalla det här okonventionellt.
Kanske det. Men vet du vad jag tror?
Om vi kan anpassa oss har vi större chans klarar oss.
Godset är tryggt i Marys händer med Henrys och Toms hjälp.
Edith har rest sig ur askan och fått en kyss av sin prins.
Vad mer kan vi önska oss?
Ett långt och lyckligt liv ihop och att få se barnen växa.
- Det är allt jag begär. - Ja, varför inte?
Ingen vet förstås vad som komma skall.
Men jag tror att våra chanser är goda.
Skynda på!
Ta de här. Det är snart dags.
Det var något alldeles särskilt.
- Så vänligt av svärmor att stanna. - Tack för inbjudan, Cora.
Det är ditt kungarike nu. Din by.
Det är ditt sjukhus.
Jag tycker att du sköter dig utmärkt.
Gott nytt år!
- Gott nytt år! - Gott nytt år!
- Gott nytt år, allihop. - Gott nytt år!
- Gott nytt år, Thomas. - Gott nytt år.
Gott nytt år.
Vårt liv blir annorlunda.
Vi klarar det, Charlie. Jag tänker absolut försöka.
- Gott nytt år. - Gott nytt år, Elsie.
- Vill ni ha lite vin? - Ja tack, mr Barrow.
- Gott nytt år. - Detsamma, mrs Hughes.
- Tack, mr Barrow. - Gott nytt år.
- Gott nytt år!
Det är lustigt... att vi skålar för en oviss framtid vartenda år.
Vad annars? Det är framtiden som stundar, inte det förflutna.
Om vi ändå hade ett val!
Text: Sanna Gillberg