NORSK OVERSETTELSE AV LEOGATE1968....
Den 31 Desember, 2014,
kjørte en taxi gjennom San Francisco,
fra Chinatown til Marin.
Bilen hadde bare en passasjer,
en kvinne, hennes fødselsnavn, Adaline Bowman,
for tiden under alias, Jennifer Larson.
Dette er det første og det siste kapittelet av hennes historie.
ADELINES ALDER
Unnskyld, men du må være stille, min far, han sover fortsatt, han jobber på natten.
Kom inn.
Jeg... øh... gjorde ferdig fargen og den digitale printingen rask i går kveld.
Jeg hentet noe linje-kunst fra internett,
og printet ut defektene.
Du skjønner, det er liksom min hemmelighet, støv merkene og misfargingen.
Ingen vil stille spørsmål om den detaljen på en million år.
Så, hvorfor 29? Jeg mener, om jeg var deg, skrap av
noen år til, så kunne du definitivt komme unna med...
Du er meget snill, Tony.
Flott arbeid.
Det er en glede å gjøre forretninger med deg. Om du eller noen av dine venner trenger noe en gang...
- Hvorfor gjør du dette? - Hva mener du?
Du er en smart ungdom, forfalskning er straffbart.
250.000 dollar i bot, seks år i fengsel.
Faen, du er... du er politi?
Nei, jeg er så langt fra opprettholdelse av loven som man kan komme.
Jeg hater bare å se potensiale bli sløst bort, Jeff.
Tony. Det er Tony.
De baseballene med autografer på soverommet ditt.. var signert til Jeff.
Ikke bli slurvete, det er de små tingene som vil ødelegge for deg.
Kjære, jeg er hjemme.
Reese?
Hei!
Sånn ja.
Du vil elske det nye gårdshuset.
Frisk luft, mål av mål med skog, en fjellbekk.
Du vil føle deg som en hvalp igjen.
Visste du at din tipp, tipp oldemor, ble født bare et par byer bortenfor?
Det var min også, ikke samitidig, selvfølgelig.
Åh, jeg må dra på jobb.
- Civic Arkivene, takk. - Det kan ta en stund, Markeds gaten er stappet.
Ok, vær så snill å kjør California til Hyde.
Det er veiarbeid på Hyde.
Da kjører du bare på denne, ta denne til Golf, Golf til Bush, Bush til-
Polk, Polk til Grove, og bare slippmeg av på hjørnet til Markeds gaten.
- Vil du ha jobben min? - Man vet jo aldri.
- God morgen, Jennie. - God morgen.
- Hei, Kenneth.
Vi trodde at du ikke ville komme inn i dag, siden det er nyttårsaften og sånt.
Vel, det er fortsatt en Onsdag, det morsomme starter ikke før i kveld uansett.
Vel, er du klar for litt spenning akkurat nå?
Selvsagt, hva er det da?
Din favoritt, nyhets arkivene, blir endelig digitalisert.
Vi behøver litt hjelp med å klargjøre det for utsending.
Det vil jeg gjerne.
Adaline Marie Bowman ble født ett minutt over tolv etter midnatt. Den 1 Januar,1908,
ved Barnas sykehus i San Francisco,
det eneste barnet til Faye og Milton Bowman,
Den 16 juni, 1929, akkurat da Adaline Bowman og hennes mor stoppet for å beundre utsikten,
av tre års konstruksjon som ville bli avsluttet på Golden Gate Broen,
en ung ingeniør viste uvanlig høflighet.
87 dager senere giftet Adaline seg med Clarence James Prescott,
ved den gamle Saint Marys Katedralen i San Francisco.
Tre år senere, fødte Adaline ei lita jente.
De ga henne etternavnet Fleming, etter Adalines bestemor på farssiden.
Den 17 Februar, 1937 mistet åtte arbeidere og to ingeniører livet da en seksjon
med stillaser falt gjennom et sikkerhetsnett under byggingen av Golden Gate Broen.
Blant de døde var Adalines ektemann.
Ti måneder etter sin ektemanns død kjørte Adaline nordover til sine
foreldres strand hytte hvor 5 år gamle Fleming ventet oppe på henne,
da noe helt uvanlig skjedde, noe som var nesten magisk...
snøen begynte å falle i Sonoma Kommune, i California.
Nedsenkningen i det kalde vannet fikk Adalines kropp til å gå inn i et
anoksisk refleks, som øyeblikkelig stoppet pusten hennes og senket hjerterytmen hennes.
Innen 2 minutter, hadde Adaline Bowmans kjerne temperatur
falt ned til 30,5 grader.. hennes hjerte sluttet å slå.
Klokka 8:55 traff et lyn kjøretøyet og utløste en halv
milliard volt med elektrisitet og produserte 60,000 ampere med strøm.
Dens effekt var tre ganger så kraftig.
Først fikk ladningen startet Adaline Bowmans hjerte.
For det andre, ble hun vekket opp av den anoksiske tilstanden
som fikk henne til å trekke pusten for første gang på 2 minutter.
For det tredje, basert på Von Lehmans prinsipper for
elektron komprimering i deoxyribonukleodisk syre,
som først vil bli oppdaget i år 2035,
Adaline Bowman vil således være immun mot tidens herjinger...
hun vil ikke eldes en eneste dag til.
Mens årene passerte, hedret Adaline sitt uforandrede
utseende med en kombinasjon av en sunn diett,
trening, arvelighet, mye godt hell.
- Adaline? - Miriam, hallo.
- Herre min Gud, du har ikke forandret deg det grann. - Åh, det var meget snilt av deg å si.
Fleming, du har jo blitt voksen.
Det er det jeg prøver å fortelle min mor, men hun tror ikke på meg.
Jeg er virkelig lei for at vi må dra. Men dere... dere ser ut som søstre.
Du bør heller stoppe med det der ellers så vil det gå til hodet på meg.
- Hvordan er det mulig? - En ny ansiktskrem... fra Paris.
Laget av den kongelige geleen fra en dronning bie.
Ok, elskling, ha det bra-ha det bra nå, det var flott å se deg.
Tiltak var nødvendig... bare noen uker senere, boende i en stille forstads tilstand,
ble Adaline stoppet for en mindre trafikk forseelse.
Frue, det står her at du ble født den 1 Januar, 1908.
Det stemmer.
- Det vil si at du er... 45 år gammel? - Ja.
Frue, jeg vil beholde dette.
Når du kommer innom stasjonen for å hente det, vær da så vennlig å ta med deg fødselsattesten din.
Det skal jeg med glede gjøre, betjent, passer det i morgen tidlig?
Selvsagt.
Straks etterpå, flyttet Adaline tilbake til San Francisco og tok en kontorjobb ved Lege Skolen.
Der, brukte hun hver eneste mulighet for å forske på tilstanden sin.
Etter flere år med intense studier, ble Adaline Bowman tvunget til å innse de
fakta at det ikke fantes noen vitenskapelig forklaring for hennes tilstand.
Er du medlem av kommunist partiet eller har du noen gang vært medlem i kommunist partiet?
Adaline?
Jeg beklager, dere har tatt feil person.
Vi kommer fra det Føderale Byrået Av Etterforskning, Frøken Bowman.
Vi vil gjerne stille deg noen få spørsmål, om du ikke har noe i mot det.
Hvorfor, jeg har ikke gjort noe galt.
Jeg er en god Amerikaner, hvordan våger dere å forstyrre meg på arbeidsplassen min.
Vi hadde ikke annet valg, Frue.
Vi har ingen oppføringer for ditt bosted. Denne veien takk.
Ikke noe å være bekymret for, Frøken Bowman, vi skal bare ta noen tester på deg.
Om noen kontakter deg, fortell dem at jeg er i Europa på ferie, og at jeg aldri kommer tilbake.
Neste gangen vi ser hverandre, vil jeg ha en ny identitet.
Jeg vil alltid være din mor, du må bare presentere meg som din venn.
- Mamma, nei. - Det må være sånn... her.
For å forsikre friheten og sikkerheten for seg selv og sin datter, fortsatte Adaline å flytte rundt,
endret navnet sitt, bolig, og utseende hvert tiende år,
og snakket aldri et eneste ord om sii skjebne til en annen levende sjel.
Om syv uker, når Jennifer Larson forsvinner for alltid,
og Susan Fleisher flytter inn i et avsides gårdsbruk i Ashton, Oregon,
Adaline Bowman, ved siden av et øyeblikk med svakhet.
Vil ha holdt sitt løfte de siste 60 årene.
Hallo, Regan.
Amanda, du vil vel ikke la meg i stikken, vil du vel?
Det spurte du meg om i fjor også, hvorfor stoler du ikke på meg?
Åh, jeg kan bare ikke tro at du ikke har fått et bedre tilbud.
Det er umulig.
Jeg plukker deg opp klokka åtte?
Faktisk, så er det den andre grunnen til at jeg ringte.
Grand Hotell på Nob Høyden sender en bil for meg.
- Se på deg da. - Har du noen gang vært der på nyttårsaften?
Bare en gang, for mange herrens år siden.
Jeg antar det er ganske overdådig.
Vel, jeg bør vel sette i gang da, Ser deg snart.
Ha det, Regan.
Er du sulten?
Nei?
Åh, du har bare lyst til å bli med meg ut i kveld, gjør du ikke det?
Beklager, kompis, det er jente kveld i kveld.
Avery, om du ikke fjerner hånden din fra kneet mitt...
Begge hendene mine er på bordet, Adaline.
Takk.
- Godt Nyttår. - Åh! Hei, Amanda.
- Det var du som klappet, var det ikke det? - Hvordan gjettet du det?
- Du har jo manerer. - Vi er de to siste.
Het, ta et glass.
Fortell meg, hva gikk jeg glipp av?
Åh, ikke så mye, bare litt gledelig snakk.
Det er morsomt, uansett hvor gammel man blir,
Nyttårsaften føles fortsatt som den ene kvelden da alt er mulig.
Hva er ditt løfte da?
Samme som alltid, ekte kjærlighet. Hva med deg da?
Å leve dette året som om det var mitt siste.
Vel, men vet jo aldri, det kan jo bli det, med tanke på alderen din.
Så, Helia, la oss leve.
Forsiktig nå, ungkar klokka tre, vi må prøve å få hans oppmerksomhet.
Hvordan er han?
Brunt hår, isblå øyne, midten av tretti årene.
Hvor mange hos deg som sparker ut babyene mine?
Han er her.
- God aften, damer. - Velkommen til "Pumabyen".
Jeg vet, vi ser ikke en dag gamlere ut enn 28, du er alt for snill. Hva heter du?
- Dale... Davenport. - Dale er maler.
- Virkelig? - Ja, men om ikke enn en sultende artist.
For han aksepterer ikke hjelp fra sin velstående familie.
Jeg... jeg beklager, har vi møtt hverandre?
Nei, nei, nei, bare ditt Cartier armbåndsur, et av de aller første.
Jeg antar det ble gitt til deg av en bestefar som har gjort det bra.
En oldefar, men hvordan visste du at jeg malte?
Hendene dine er dekket av maling. Så den var enkel.
Vel, Picasso, ta en stol, vi vil kjøpe en drink til deg.
Greit.
- Godt nyttår. - Godt nyttår.
Takk.
Seks, fem, fire...
Tre, to, en.
- Godt nyttår!
Hallo.
Takk, Elskling.
Nei, nei, du behøver ikke å synge.
Vær så snill, vær så snill, ikke syng, Jeg har allerede hatt nok bursdager.
Hvor er du?
Gikk du ikke ut i det hele tatt?
Vel, jeg klandrer deg ikke.
Er vi fortsatt på for i morgen?
Flott, greit, få deg litt søvn. Jeg elsker deg.
God natt.
Hvem han enn er, så håper jeg han har litt av en unnskyldning.
Beklager, jeg mente ikke å skremme deg.
Det er bare... er det ikke en form for tradisjon.
Om man er alene på nyttårsaften, skal man ikke da liksom kysse en fremmed?
Faen å, du har hørt den før.
Bare en gang, fra en ung Bing Crosby... kopi.
- Godt nyttår.
- Jeg er for gammel til dette. - Åh, nei, ikke forsvinn.
Jeg ringer deg i morgen og da kan du fortelle meg alt jeg gikk glipp av. Jeg elsker deg.
Ha det bra, søta.
Det vil gi meg en leksjon i å ikke ha hånden min der den ikke hører til.
Noe sier meg at den ikke vil det.
Du skjønner, det var et risikabelt trekk.
Hva var?
Det å ikke presentere deg selv før du drar.
Jeg er en våghals.
Jeg er Ellis, en glede å få treffe deg.
- Sånn som øya? - Ingen mann er det.
Jeg er Jenny.
Poeten?
Nei? "Si at jeg er utslitt, si at jeg er trist,".
"Si at helse og rikdom har savnet meg, Si at jeg eldes, men legg til,."
"Jenny kysset meg."
Hvem skrev det?
- Åh, en av romantikerne, tror jeg. - Nei, du er ikke sikker.
Faktisk, jeg er det, men jeg vil ikke stå frem som en som vet alt.
Det var synd, Henri, jeg elsker sånne som vet alt.
Så, hvor skal du?
Et sted med bedre mat... leiligheten min.
Og deg selv da?
Tilbake til festen. Jeg ville bare tilbringe tiden med deg ned 27 etasjer.
- Vel, det var et risikabelt trekk. - Hva?
Å etterlate daten din ovenpå. Jeg håper det var verdt det.
Hva snakker du om?
Åh, kom igjen da, den vakre kvinnen i blått.
Hennes navn slutter vel ikke med "kova"?
Nei, hennes navn er Agnes Boggs.
Onkelen hennes er kokken, jeg skal fortelle ham at du likte maten hans.
Og hun er ikke min date.
- Taxi, Frue? - Ja takk, takk skal du ha.
God natt.
Jeg venter bare sammen med deg.
Slik at du kan finne ut hvor jeg bor?
Det er mye enklere å sende blomster.
Takk, men jeg klarer meg.
Ha det bra, det har vært en opplevelse å få treffe deg.
Takk for det.
Vent!
Der gjør du det igjen, legger hånden din på steder hvor den ikke hører hjemme.
- Hvordan kommer vi kontakt? - Godt nyttår, Ellis.
Takk, Sir.
- Er jeg sent ute? - Ikke mer enn vanlig
Gratulerer med dagen, Mamma.
Takk for det, kjære.
Jeg er så glad for å se deg.
Du vet vel at du ikke trenger å gi meg kort.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg også.
- Så, når flytter du opp igjen? - Den tredje uken i Februar.
- Helt etter planen. - Selvfølgelig.
Jeg ser at du allerede har glemt vår lille samtale om sodium.
Nei da, jeg har bare helt enkelt valgt å ignorere det.
Faktisk, så har jeg selv tenkt på å flytte også.
Men du liker jo stedet hvor du bor.
Det gjør jeg, men du vet, det ar alt for mange trapper.
Forrige uke falt Kay Alfonso, og hun brakk hoften sin.
Legen sa at hun kanskje aldri kommer ut fra sykehuset.
Og dagen etter, ringte Molly Andrews til meg,
og hun fortalte meg om dette fantastiske pensjonist samfunnet i Arizona.
Hun flyttet in sist vår. Hun sa hun har aldri vært så glad i hele sitt liv.
Hva er i veien?
Vi kjøpte jo i Oregon slik at jeg kunne være nær deg.
Du kan jo komme opp på lange besøk,
og med tiden flytte inn sammen med meg.
Vi har ikke bodd sammen siden jeg gikk på videregående.
Litte grann. Du blir jo ikke noe yngre.
Hva om du flyttet til Arizona og noe skjedde med deg?
Hva om du blir syk?
Da ville jeg håpe på at du ville komme og ta vare på meg.
Hva om jeg kommer for sent?
Nei, nei, vi kan ikke gjøre dette, ikke på bursdagen din, it's a holiday.
Jeg holdt på å gå i gulvet.
Hva er det dere to kludrer om?
Store nyheter! Mr. Jones donerer 50.000
dollar verdt av klassiske første utgaver til dette biblioteket.
- Hvilke bøker, vet du det? - Vi vil finne ut av det ganske snart,
for kontoret hans ringte for å si at han kommer hit for å levere dem personlig.
- Hei. - Åh nei. - Jeg er Ellis. - Åh, fint.
- Velkommen, - Takk. - Mr. Jones.
På vegne av San Franciscos Kulturarv Samfunn
vil jeg gjerne få uttrykke vår aller største takknemlighet for din meget generøse gave.
Jeg etterlot dem i utsending og mottaks avdelingen, men jeg er sikker på at de kommer straks.
Om du ikke har noe imot det, så vil vi gjerne ta et bilde av deg der du donerer bøkene.
Ja, ja , greit, greit.
Kan dere kan unnskylde meg litt?
Hei, det er meg, han som vet alt.
- Hva gjør du her? - Jeg har noe til deg også.
Noen blomster.
Daisy Miller av Henry James.
Dandelion Wine av Ray Bradbury.
White Oleander, Janet Fitch.
Veldig lurt.
Hvordan visste du at jeg jobbet her?
Jeg har akkurat blitt innmeldt i styret, Jeg så deg komme ut fra møtet vårt.
Du kunne jo ha nevnt det i heisen.
Om vi hadde møttes i en høyere bygning, så ville jeg hatt tid til å ta meg av det.
Jeg vet ikke med deg, men... Jeg er klar for litt donering.
Flott, jeg blir her.
Å, nei du, jeg vil at du skal ta imot bøkene på vegne av biblioteket.
- Åh, nei, jeg kan ikke gjøre det. - Jo, det kan du.
Nei, jeg... jeg vil ikke bli fotografert.
Ikke vær bekymret, du ser helt utrolig ut.
Det handler ikke om forfengelighet, jeg liker bare ikke at folk tar bilde av meg.
Som du vil, om du ikke vil ta imot dem, så vil jeg ikke donere dem.
- Det ville du ikke gjøre. - Det vil jeg, jeg skal til og med ha et bokbål.
Jeg bare... Jeg liker ikke å bli tatt bilde av, Ellis.
Ok, greit, greit. Her er et alternativ.
La meg få ta deg med ut i morgen.
Ok... det er umulig.
Greit, vel, da får jeg bare pakke sammen bøkene da, det er helt greit.
Hvor?
Et sted du aldri har vært.
Vel, om det er i byen, så er det ganske så usannsynlig.
Prøv meg.
Dere kan sette støvlene utenfor når dere er ferdige,
- jeg kommer straks ut. - Det skal vi, takk, Tom.
Ok greit.
Ok greit... jeg gir opp.
I det første året av gullrushet, kom cirka 60,000 mennesker til San Francisco med skip.
Og mange av dem løp rett opp i fjellene og etterlot båtene sine.
Hundrevis av båter ble etterlatt på stranden.
Sentrum av San Francisco ble bygget rett oppå dem.
Det visste jeg ikke.
Nå... City Services fant dette da de holdt på å grave, da de gravde en service linje.
- Herregud. - Det var ikke småtterier?
- Er... er det...? - Ja, det er en båt.
Åh! Jøss! Dette er helt utrolig.
Så, vi fikk gravingen stanset øyeblikkelig, selvfølgelig, fordi
vi vil at dette skal bli gjort tilgjengelig for offentligheten.
"Vi".
San Franciscos Historiske Bevarings Samfunn.
Åh, la meg gjette, du sitter i styret.
Ja, vel, de lar... de lar hvem som helst sitte i styret i disse dager.
Så, hvordan kom du over rikdommen din da... arv?
Flaks. Jeg var en en stor matematiker på universitetet og
på fritiden min utviklet jeg en algorytme for analysering av klima data,
men romkameraten min fant ut at jeg også kunne bli brukt til å lage økonomiske forvarsler.
Så han startet opp et firma fra rommet vårt,
solgte det 3 år senere og med sin halvpart, pensjonerte han seg på Fiji.
Og med min halvpart, jeg er... du vet, jeg gjør dette.
Din... din jobb er å gi bort penger.
Ja, det er riktig, men... men om man skal gjøre en virkelig forskjell i denne verden, så er...
det er mye vanskeligere enn det ser ut til.
Hva med deg, Jenny?
Jeg har en hund.
Vel.
Jeg bør komme meg tilbake.
Jeg trodde vi hadde lunsj.
Det er for sent, Ellis, jeg har bare en time.
La meg i det minste få følge deg tilbake.
Takk for alt dette, men.. Men du bør få vite at jeg skal flytte vekk.
Jeg har en idè. Jeg forteller deg en vits, og om du ler,
så må du gå ut med meg en gang til før du flytter vekk.
Og om du ikke ler, så vil jeg vite at vi ikke er kompatible og jeg skal gladelig gi opp.
- Det må være en helsikes bra vits. - Det er den morsomste i verdens historie.
Men den er diskrè, sofistikert, så du vil sannsynligvis ikke forstå den.
Ja, sannsynligvis ikke.
Liker du baseball?
- Ja, jeg elsker det. - Flott. Så...
En dag ved Fenway Park, Ted Williams... Vet du hvem han var?
Åh, kom igjen da, the Thumper, current batting average .344, right?
Hva? Jo, den Ted Williams.
Uansett, så, han oppholder seg ved Fenway og
så kommer denne hesten bort til ham og sier, "Jeg vil spille for Sox."
- En virkelig hest? - En virkelig hest.
Ted sier, "Ok, hva kan du gjøre?"
Og hesten sier, "jeg kan slå som deg, bare ganske så mye bedre".
Så, han plukker opp balltreet med tennene og Ted sier, "Ok",
og kaster noen baller til ham, og ganske riktig...
Rett inn i kalken.
Så, Ted sier, "Jøss! Hva annet kan du gjøre?"
Og hesten sier, "Vel, jeg kan spille hurtigstopper."
Så Ted kaster noen bakke baller og ganske så riktig.
Han er en "støvsuger"?
Ja, så Ted sier, "Jøss! Kan du kaste?"
Og hesten bare ser på ham og sier,
"Kaste? Hvem har vel noen gang hørt om en hest som kan kaste?"
Ja da! Ja!
Mine damer og herrer, damen har blitt erobret.
Det er den dårligste vitsen jeg noen noen gang har hørt i hele mitt liv.
- Takk skal du ha. - Det var ikke et kompliment.
Middag, Tirsdag, hos meg, 303-18 gaten.
Klokka 20:00.
Greit.
God morgen, Frøken Larson, godt å se deg igjen.
- God morgen. - Så, hva kan vi gjøre for deg i dag?
Jeg vil gjerne legge til enda en kontrakt til min konto.
- Kan jeg spørre om grunnen? - Jeg skal reise en stund.
Reise, høh?
Ok, jeg skal hente papirarbeidet, jeg kommer straks tilbake.
Alle disse firmaene står høyt i kurs hos oss.
Hva er dette, Haloid Photografiske Firma?
De har vært her i omtrent 50 år, de lager fotopapir og utstyr.
De utvikler noe som blir kalt "elektronisk fotografering".
Kan revolusjonere det yrket, men du vil ikke se noen øyeblikkelige fortjenester.
- Kan være noen år unna ennå. - Det er helt greit.
Jag ville hatet å se at du kastet bort pengene dine.
Jeg er tålmodig.
Nei, ser man det, de har forandret navnet sitt.
De heter nå...
Hva i svarte, det begynner med en "X", det er...
Det er gresk, det uttales "XEROX".
Xerox.
Så, vi kan begynne med underskrifts kortet.
- Hva er navnet på den andre underskriveren? - Susan Fleisher.
- Susan, hva, F-I-e... - I-s-h-e-r.
Nå, jeg har laget litt laks til deg.
Dette med å ikke spise tullet vil ikke ha noe for seg om du skal være en skikkelig gårdshund.
Jeg vil at du skal spise hver eneste bit, forstår du hva jeg sier til deg?
Åh, sånn ja.
Hallo? Ellis?
- Forstyrrer jeg? - Hei!
- Jeg var redd for at du fikk kalde føtter. - Nei, nei, bare litt problemer med å få en taxi.
- Hei. - Hei.
Kan jeg ta kåpen din?
Ok.
Øh, din... din bolig er så, øh...
- Uferdig? - Ja!
Øh, jeg la merke til den delen, det er en form for et kunstnerisk valg?
Nei, jeg må male, tapetsere og fikse alle de lednings greiene,
men jeg gjør alt selv, så, det vil ta en stund.
- Jeg tror maten din blir brent.
Så, føl deg selv som hjemme.
Sitt ned, slapp av.
Ok.
Hva er det... du lager?
Vel, det er en delikatesse, som for å være ærlig, ikke passer for alle.
Jeg håper du liker det.
- Er du klar? - Vil du ha en trommevirvel?
Voila!
Det stod mellom dette og fylt Vaktel.
Vær så snill å ikke fortell at du er skuffet.
- Jeg... jeg er faktisk overlykkelig! - Ja!
- Hiv innpå. - Ok.
Vel?
Vel, det er perfekt, det er bare musikken som er smertefull.
- Liker du ikke jazz? - Nei, jeg elsker jazz, men dette er noe annet.
Min mor vokste opp i Maine, hun er en ekte New Englander.
Snill, men tøff som spiker.
Min far, på den andre siden... har hodet oppe i stjernene... bokstavelig talt.
Han er en astronom nylig pensjonert fra Stanford.
Hans krav på berømmelse var at han oppdaget en uvanlig komet.
Uvanlig, på hvilken måte da?
Vel, den har en matematisk bevist omløpstid.
Så, basert på hans utregninger, så vil den passere nær Jorden om vinteren i 1981.
- Gjorde den det? - Nei.
Nei, den gjorde ikke det, men, det stoppet ham ikke fra å se etter den hvert eneste år.
Det ble på et vis et rituale vi hadde da jeg vokste opp.
Min far ser fortsatt etter den.
Vel, et glass vin til så får du kanskje se den.
Åh, nei, nei, nei ellers takk, takk.
Ah, kom igjen da, du vet jo hva de sier i Italia,
"Anni, amori e bicchieri di vino, nun se contano mai".
"År, elskere, vinglass,"
"år, elskere og glass eller vin,"
"det er de tingene som aldri bør telles."
Du har ingen anelse.
- Jeg liker utsikten din. - Takk.
Jeg liker måten du leser på.
Hva?
Den første gangen jeg så deg, da du kom ut fra styremøtet, så leste du.
Håret ditt var trukket tilbake og du hadde på deg en blå kjole.
Det var en bok med blindeskrift. Jeg slakket ned for å se.
Hvor leneg så du på?
Lenge nok til å forstå at du ikke var blind.
Og at jeg bare måtte treffe deg.
Og jeg visste ikke når eller hvordan, men jeg... jeg visste at jeg skulle det.
Jeg tror jeg, øh...
Jeg tror jeg husker den dagen, øh...
Ja, det var en... det var en Norsk bok,
og på grunn av alle omlydstegnene over vokalene,
så ble det nesten helt umulig å forstå.
- Du tuller. - Ja.
- Tuller du? - Ja, ja selvfølgelig gjør jeg det.
Det var blindeskrift for nybegynnere, eller barne rim eller noe sånt.
Du kunne fortelle meg absolutt alt du vil og jeg vil tro på det.
Jeg vet nesten ingenting om deg.
Det er best på den måten.
Nei... det er det ikke.
Fortell meg noe jeg kan holde fast ved for alltid og aldri slippe taket i.
Slipp taket i det.
Hei.
God morgen.
Ok, flytt armen din, noen av oss må jobbe for salt i maten.
Hmm, ok, jeg forstår, du holder meg som gissel.
Vil du noen gang komme tilbake?
Er du sikker på at det ikke er noen der som snakker Engelsk, eller kanskje også Spansk?
Nei, nei, nei, vi... vi vil ha alt.
Il curator compare...
- Jeg må gå. - Vent litt, vent litt.
Et øyeblikk, takk.
Gi meg et sekund, ok, jeg prøver å ta meg av dette på Portugisisk.
Jeg kan ikke det akkurat nå.
Hva er det du prøver å si?
Regnskogs fondet vil kjøpe 2023 hektar.
Høh, vel, du er ikke i nærheten en gang.
- Her. - Takk.
Vi bekrefter kjøpet av 2023 hektar, er det greit?
Sjekken er i posten.
Takk skal du ha, Sir.
Jeg kommer for sent på jobb.
- Vent. Er det alt? - Slipp taket i det.
Det blir 1 dollar og 50 cent, Frue.
Frue?
Jeg forandret akkurat mening, bare fortsett å kjør er du snill.
Den er grei.
Reese.
Reese?
Kjære, er du ok?
Er du ok, kjære?
Hans urin kreatin nivåer er skyhøye, som igjen betyr at nyrene hans svikter.
Forgiftningen bygger seg opp og kroppen hans takler det ikke.
- Har han smerter? - Det er vanskelig å si.
Om du var meg, hva ville du ha gjort?
Jeg ville tenke på... hvilket fantastisk liv han har hatt,
hvor heldige dere er for å ha funnet hverandre.
Ken jeg få et øyeblikk alene med ham, vær så snill?
Selvfølgelig.
Hei Jenny! Dette er Ellis. Jeg har prøvd å nå deg noen ganger.
Håper du får meldingene mine. Ring meg tilbake.
Jenny!
Hva gjør du her?
- Vel, jeg prøvde å ringe, men... - Hvordan fikk du tak i adressen min?
Biblioteket.
Kom igjen, ikke bli opprørt, Jeg visste ikke hva annet jeg skulle gjøre.
Hunden min, jeg måtte...
- Jeg måtte få ham avlivet. - Åh, nei, jeg er lei for å høre det.
Du skulle ha ventet til jeg hadde kontaktet deg.
Øh, Jenny, det er...
Det er en grunn til at jeg ikke gir ut adressen min.
- Jeg... jeg beklager, ærlig talt. - Dette vil ikke fungere, jeg flytter.
Er du seriøs?
Hei... til deg.
Barbara Ireland før hun flyttet til Florida,
hun kvittet seg med alle bøkene sine.
Jeg kunne ikke bli kvitt denne boken raskere enn jeg kunne...
Vel, det ser ut til at jeg ikke er den eneste som begynner å bli nostalgisk.
Du har jo hatt et sånt fantastisk liv.
Jeg vil gjerne tro det.
Jeg skulle bare ønske du... du vet, at hun kunne ha vært der for mer av det.
Det gjør jeg også.
Husker du det?
1954, jeg var en fersking på universitetet.
Det er det siste bildet jeg har av deg.
Vel, har du sett et, så har du sett dem alle.
Dette er sant.
Hva er det?
Hva er galt?
Jeg er bare lei av å rømme,
- og å lyve til gode mennesker. - Så stopp med det da.
Ingen jager deg mer.
Hvem som enn hadde en mistanke er død for lenge siden.
Du trenger ikke å være alene for alltid.
Savner du ikke å ha noen å elske?
Det har vært så lenge siden.
Det er ikke det samme når det ikke finnes en fremtid.
Hva er det du snakker om, du har jo ingenting annet enn fremtid!
Jeg mener en fremtid sammen, bli gamle sammen.
Uten det, så er kjærlighet, øh...
- det er bare hjerteknusende. - Sånn er det for alle sammen.
Hvor mange ganger har jeg fått hjertet mitt knust?
Alt for mange.
Om jeg hadde hatt utseendet ditt og energien din, så ville jeg vært forelsket i morgen, det ville jeg virkelig ha blitt.
- Jeg har møtt noen. - Hva?
Åh, på nyttårsaften, han... han hoppet inn i heisen min.
Hvorfor har du ikke fortalt meg det?
Fordi jeg visste du ville se på meg sånn som du gjør nå.
Ikke bli for opphisset, jeg, øh... jeg ba ham om å la meg være i fred.
Jeg var forferdelig... grusom.
Fortell ham at du er lei for det, fortell ham at du gjorde en feil.
Jeg kan ikke, jeg reiser.
Du flytter til Oregon, ikke til Timbuktu.
Kom igjen, om du ikke vil gjøre det for din egen skyld, så gjør det for meg.
Vær så snill?
- Hallo. - hva ken jeg gjøre for deg?
Øh, jeg er her for å se Ellis Jones, jeg er ikke ventet.
Vel, la oss se hva vi kan få gjort med det.
Og du er?
Forferdelig lei meg.
Mr. Jones, du har en gjest her nede.
- Jeg vedder på at du har et navn. - Jennifer Larson.
Vær så snill, fortell ham at jeg forstår de om han ikke ønsker å treffe meg.
Jeg er her bare for å si at jeg er lei for det,
og at mitt... at livet mitt har vært helt utrolig,
siden lengre enn han kan forestille seg det,
og at jeg bare... jeg var emosjonell den forrige dagen, og...
Nå som det ahr gått opp for meg hvor fantastisk snill han har vært mot meg,
og at jeg... jeg... jeg har bare vært for dum til å akseptere det, og...
Jeg forstår det bedre nå, og... og
det er derfor jeg vil fortelle ham hvor virkelig lei meg jeg er for det.
Ok.
Og spør om... om han kanskje kan komme ned, og...
la meg få gjøre det godt igjen for ham ved å ta ham med ut i kveld?
Vær så snill.
Øh, Jennifer Larson, hun sier hun forstår det om du ikke...
Åh, du hørte det? Ok, greit.
Han vil vite hvor du skal ta ham med til?
Et sted han aldri har vært før.
- Hallo. - Hei, Jenny.
Kom igjen.
Ok greit, du tror vel faktisk ikke at dette er mitt første bil slakteri, gjør du vel?
Åh, vær stille, det er mer her enn det øyet kan se.
Dette brukte å være et av de mest populær film husene i byen.
- En kino? - Ja.
På 1930 tallet, satt en kvinne ved navn Mary Elizabeth Woods,
og leste om en kjemikalieindustri kakse som hadde laget bil kinoen i Camden, New Jersey.
Og naturligvis laget hun sin egen her i San Francisco.
Alle trodde hun var sprø som knekkebrød, noe hun faktisk var.
Hun ville ligge med alle som som ikke var hennes egen ektemann,
og hun ville oppføre seg som om hun var bedre enn alle andre. Faktisk...
men allikevel.
På grunn av lokale bestemmelser kunne hun ikke ha en frilufts kino,
så hun fikk alle bilene inn hit.
Det er skjermen, rett der borte!
Den var vel spektakulær... kan jeg tenke meg.
- Er du klar for den beste delen? - Selvsagt.
Ok, se opp.
Hun fikk installert selvlysende prikker.
De tok seg tid til å lage stjernesystemene.
Er det ikke vakkert?
Ja.
Hva er det du gjør?
Kom igjen da.
Skål.
Det store paradokset med alt dette er at...
jo bedre instrumentene våre blir, jo lengre kan vi se.
Men ikke inn i fremtiden, men inn i fortiden.
Lysene fra hendelser som ikke en gang har nådd frem til oss ennå.
Jeg tror aldri jeg noen gang vil forstå hvorfor så fåmennesker bryr seg om historie?
Fremtiden har jo sin sjarm den også.
Vi kan jo snakke om vår.
- Ellis... - Ikke den fjerne fremtiden.
- Sankk om denne helgen. - Hva tenkte du på da?
Mine foreldre har en fest for å feire deres 40 års jubileum.
Det er bare noen timer herfra.
Bli med meg.
Ok.
Kan jeg få kjøre?
Åh, herregud, du vet man ser sjelden en Saab i Daytona 500.
Det er en grunn for det.
Da... da vet du vel at du kan vurdere å tråkke hardere på den firkantede pedalen ved foten din av og til.
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Åh, herregud! Åh, beklager! Hva er i veien med deg?
Gjør meg en tjeneste, stopp innom og plukk henne opp.
- Jeg vil helst ikke bli knivstukket. - Det er søsteren min.
Unnskyld.
- Hva skjer da pusekatt? - Trenger du skyss?
Hva ser det ut som da?
- Hvordan har du det? - Bra, hei!
Kom deg ut! Kjører fortsatt Saab, høh?
- Ja, det er godt å se deg også. - Hei!
Kikki, dette er Jenny. Jenny, dette er min søster.
- Hyggelig å treffe deg. - Hyggelig å treffe deg.
Du skulle fortalt meg at du skulle ta bussen.
Vi ville ha plukket deg opp på stasjonen.
Jeg sluttet å bruke telefoner for 2 måneder siden.
Noen spesiell grunn for det?
For å protestere mot innblandingen fra telefon firmaene med å utvikle høyteknologiske våpen systemer.
Kikki er uteksaminert fra Berkeley.
Så dette er den nye, høh?
Har du tatt ham ennå?
Ja, for 10 minutter siden, akkurat der hvor du sitter.
Så hva er historien til den jenta, hun... hun jobber der?
Jeg har fortalt alt Ellis har fortalt meg.
Takk.
Vakker jente,
jobber i et offentlig bibliotek.
Kanskje hun liker bøker... og stillhet.
Eller så har hun kanskje Googlet ham,
og funnet ut om hans generøse bidrag og så...
arbeidet seg inn dit slik at hun kunne kjøre krokene sine i ham.
Ja, jeg vil vedde på at det er sånn.
- Skulle de ikke ha vært her nå? - Du rydder bordet.
De er her!
Ja, ja.
Hvordan ser jeg ut?
Meget vakker.
Åh! Der er dere jo!
Hei, Mor.
- Kjære! Du ser flott ut. - Se hvem vi plukket opp på veien.
Hei, elskling.
- Så, dette er Jenny. - Hallo.
- Så hyggelig å få treffe deg. - Hyggelig å treffe deg også.
Dere må være utslitte etter turen.
Åh, nei da, det var imgentinging. Vi greide det på 18 minutter.
Nei, jeg synes ikke det er morsomt. Han vet jeg hater det når han kjører fort.
Det var ikke meg, det var Jenny, jeg sverger, hun tror hun har ni liv.
La meg få ta kåpen din.
- Åh, ok. - Hvor har dere vært?
- Hva er det, har dere glemt hvor dere bor? - Nei.
Øh, dette er min far, William.
- Pappa, dette er... - Adaline.
Jenny, faktisk.
Pappa, er du ok?
Jeg beklager, det er bare...
du ser akkurat ut som en gammel venn av meg som jeg...
Adaline Bowman.
Det er min mor.
Tuller du? Virkelig?
- Ja. - Åh, herre min hatt!
- Kjente du henne? - Jo da! Jo da!
Vi stod veldig nær hverandre, jeg... jeg kjente henne i London.
Ja, hun bodde her på 60 tallet.
Rett før hun, øh...
flyttet Paris og møtte min far.
Utrolig, hva er oddsen for det?
Likheten er helt utrolig. Du får vel høre det hele tiden.
For så lenge jeg kan huske.
Vi stod meget nær hverandre.
Du har sagt det allerede. Jeg kan ikke tro at du ikke har nevnt noe om henne.
Åh, ja, jeg må ha...
Nei, nei... nei, jeg husker dine nære, nære venner.
Hvordan har hun det?
Hun døde... for 6 år siden.
Nei, virkelig?
Åh, jøss, jeg beklager så mye.
En meget spesiell kvinne.
Ja, vel, det ligger i familien.
- Kom igjen, vil du ha noe å spise? - Ja.
Ja, jeg har laget ostekake.
Vi er ganske trøtte faktisk.
Jeg tror vi vil gå opp, om det er greit for dere?
- Jeg også. - Virkelig?
Greit, jeg får dere plassert i de bakre soverommene.
Ha! Du er bakerst.
- Hei. - Hei.
Det er meget hyggelig å få treffe deg.
- Pappa... - Åh, hei.. hei, kjære.
Frøken.
Du vet vel at om du fortsetter med det der, så vil du overfylle forgasseren.
Takk, takk skal du ha for det nyttige tipset.
Vel, du vil i allefall få en helsikes bra brunfarge.
Jeg beklager, jeg har gjort alt jeg kan for å få denne tingen startet.
Den virker ikke.
Ok, greit, alt den behøver er en liten dytt.
Bare løsne bremsen, så gir jeg deg en dytt,
Slipp ut klutsjen og du er på vei.
Ok.
Takk.
- Klar? - Klar, er du klar?
- Ok. - Ok.
Ok! Nå, slipp ut klutsjen.
Takk!
Bare hyggelig.
De ville tilbringe de neste fem ukene sammen.
Og Adaline gkorde noe som hun hadde lovet seg selv for aldri å gjøre.
Du vet, du... du har fortsatt ikke fortalt meg navnet ditt.
Adaline Bowman.
- Men vennene mine kaller meg Della. - Det er vakkert.
Takk.
Tre uker senere, var terminen hans fullført, William fløy hjem til Statene.
Adaline, ble med ham.
Hei.
Har du sovet godt?
- Bra. - Fint.
Beklager for i går kveld, jeg mente ikke å gjøre deg forlegen, det er bare...
jeg holder vel bare på miste vettet.
Det er ok.
- Hei! - Når kom du opp?
- Ikke så sent, jeg keste en stund.
- Hei, kjære.
- Hvor er Jenny? - Hun kommer ned snart.
Hun var våken i hele natt, lå bare å vred seg.
Du vet, du har aldri fortalt oss hvordan dere møttes.
Vi møtte hvarandre i en heis på nyttårsaften.
- Vil du ha litt kaffe? - Nei, ellers takk.
Men, jeg så henne en gang før det.
Hei.
Det var ved biblioteket, hun leste i en blindeskrift bok og jeg bare...
jeg bare visste at hun var en original.
Vær så god, kjære. Det var hennes mor også.
Hvordan møtte du hennes mor?
Det var utenfor London. Bilen hennes hadde brutt sammen, jeg fikset den for henne.
Så, hun var Engelsk? Åh, nei, nei hun var bare der for å srudere Fransk.
- Hun snakket, hva var det, fire språk? - Jeg tror det var det.
- Jøss. - Ja.
- Jenny er ganske så god med språk også. - Å, virkelig?
Så, hvor gammel var du da du møtte henne?
Åh, jeg ver vel rundt, øh...
La meg se, det var det andre året på legeskolen, så jeg var vel...
Tjueseks.
Jeg tenkte på å slutte med legestudiene... kjedet meg.
Men jeg var...
jeg var redd jeg var for gammel til å begynne på nytt igjen.
Jeg fortalte...
jeg fortalte Adaline om det og hun lo meg rett i ansiktet.
"Hun sa," Fortsett, ikke vær tåpelig, livet er for kort.
Om det ikke hadde vært for henne ville jeg antageligvis ikke ha oppdaget astronomi, fysikk.
Hun var bare et par år eldre enn meg, men hun hadde så mye viten.
Hun var så...
Jeg vet ikke... sofistikert.
Hun, øh...
- Hva? Elskling? - Det er nok, William.
Hva? Hva... hva er det som foregår?
Hva, tror du dette er morsomt?
Hva mener du? Jeg gjør... Hva gjorde jeg?
Du stod meget nær, du stod meget nær, du har sagt det to ganger til meg nå.
Og du skulle sett ansiktet ditt når du snakker om henne.
Skal du vokse nostalgien hele jævla helgen?
Hør her, det er bare det at...
hun ligner så mye på sin mor at...
at jeg husker ting som jeg ikke en gang visste at jeg husket.
Vel, jeg hater følelsen av å være andre valget.
- Hva mener du? - Spesielt denne helgen.
- Andre valget? - Ja.
40 år, elskling, kom igjen da...
Andre valget?
Elskling, du blåser dette opp større enn det er.
Gjør jeg?
Er du sjalu?
Ja, faktisk så er jeg det.
Hør, hør, det var flyktig,
inkonsekvent.
Det hørtes ut som om du var mer enn det.
Jeg elsker deg.
- Jeg elsker deg også. - Kom.
Jeg kommer!
Det er ikke den helt store romantiske helgen.
Takk for at du tar dette så bra.
- Selvfølgelig! - Jeg lover at jeg skal gjøre opp for det.
Beklager det med min far, det er virkelig flaut.
Han er skjønn.
Ja vel, din mor må virkelig ha vært noe.
Ja, det var hun.
Kikki!
Så, folkens, far har 47 strake seiere.
Alle de pengene jeg har brukt på utdannelsen din, jeg hadde håpet på sterkere konkurranse.
- Har du spilt dette før? - Nei, aldri.
- Kikki, kom igjen! - Må jeg?
- Ja! - Ja!
Ideen er å få nok av disse små kilene.
- Pai. - De er oster.
De er kiler, om du får nok av dem til å fylle opp sirkelen di, så vinner du, ok?
De fleste av spørsmålene er om disse dumme greiene.
Derav ordet "Trivial".
Ja, her er forresten et eksempel for deg, hmm...
"Den 22 Juni, 1938, vant denne Amerikanske bokseren sitt tungvektsmesterskap"
"da han slo Max Schmeling i første runde."
- Vel, den var vrien. - Jeg vet, hva tror du?
Sony Liston?
- Joe Louis. - Bra gjettet, faktisk.
Kvinner og boksing, det er så søtt.
Unnskyld meg, vet du hva vi gjør da?
Vet du hva, endelig mine damer så er vi et lag.
- Her, rull terningen. - Da spiller vi. - Toppers.
Da setter vi i gang.
Damene er rosa.
Damene er rosa?
"Hvem var den første Amerikanske Presidenten som ble født på et sykehus."
Jimmy Carter.
Det var raskt.
- Nybegynner flaks. - Jeg tror nok ikke det, prøv igjen.
"Ved hvilket arrangement fikk 'Rockeringen' sin entrè?"
I 1956, ved Verdens markedet i Schenectady, New York.
1956 Verdens markedet, Schenectady, New York.
Åh, herregud.
- Den var bra! - Jøss.
- Ost. - Pai.
Kile.
Greit, kom igjen, fortsett.
Åh, mye press nå.
Kjenner dere lukten av noe, som om seiersgangen din går opp i røyk?
Vi har denne familie spøken, hva vil skje først,
Far taper i Trivial Pursuit, eller at Della endelig dukker opp?
Della?
Ja, husker du kometen jeg fortalte deg om, den som min far oppdaget?
Han ga den navnet Della C 1981,
etter min tante Adele.
- Ok, la oss spille. - Ja?
- Far, kom igjen. - Da setter vi i gang.
Jenny.
For seieren...
"For hvilket land ble Albert Einstein tilbudt president vervet i 1952?"
Israel.
Det er ok, jeg elsker deg fortsatt.
Hvordan føler du deg far? Er du lei deg?
Jeg har det bra.
La oss se på side 2, ok? Det er seksjon 3, paragraf H.
- Jeg beklager. - Det er ok, jeg vil gå meg en tur.
Ok.
Ja, la oss se på 10... 10.
Hvor mange stjerner tror du det finnes i galaksen vår?
Jeg vet ikke, fem hundre millioner.
Noen hundre milliarder.
Plato trodde at hver sjel har en følges- sjerne som dukker opp etter at man dør...
om du levde et moralskt liv.
Tror du på det?
Nei, nei, jeg er en...
Jeg er en vitenskaps mann, Plato var en filosof... poet.
Hvorfor oppkallte du en komet etter min mor?
Om mine beregninger var riktige, så viste det seg å være feil,
det ville ha vært den nærmeste tilnærmingen av Jorden som en komet har vært på 200 år.
Med andre ord, som din mor, en nær bom.
Hva betyr det?
Jeg ville fri til henne.
Jeg hadde... jeg hadde en forlovelses ring i lommen min.
Hun kom ikke.
Nær bom.
God natt.
William.
Hun elsket deg også.
Jøss.
Vi har akkurat møtt hverandre, ikke sant? Jeg vet det.
Ja, jeg bør vel holde kjeften igjen akkurat nå.
Jeg vil bare holde kjeft.
Kom igjen, hva?
Hva er det?
Jeg... jeg... jeg... jeg må bare fortelle deg sannheten, jeg...
Jeg kan ikke forestille meg livet mitt uten deg.
Jeg vet det antageligvis er den siste tingen du vil høre akkurat nå, men,
Jeg er forelsket i deg, Jenny.
Jeg kan ikke hjelpe for det.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Jeg skal ta meg av dette, respektabelt.
Vær spå snill, ikke si noe, ok? Jeg ville bare at du skulle vite hva jeg føler.
- Åh, hallo. - Jenny.
Vet du hvor alle er?
Ja, Kathy og Kikki dro til markedet og Ellis dro ut for... for å løpe.
- Vel, ok. - Du har et insekt i håret ditt.
- det går bra, det er en... - Hva er det?
Det er en Marihøne.
De sier at de bringer flaks.
Tok du den?
- Har den. - Takk.
Vær snill å fortell Ellis at jeg gikk ut for å spasere litt.
- Della, er du? - Åh, herregud!
- Dette vil svi litt. - Ok, ok.
Ikke vær bekymret, vi skal få deg opp på beina igjen.
Unnskyld meg... hei.
- Har du noe i mot å ta et bilde av oss? - Selvfølgelig ikke.
Ok, jeg vil ikke, jeg vil ikke.
- Det vil bli helt topp. - Jeg har ikke lyst.
- Hva mener du med at du ikke har lyst? - Nei, vi sløser bort film.
Jeg er bare meget sjenert.
Tre, to, en...
Jeg vet.
Jeg vet hvem du er, Adaline.
Hva?
Arret... det samme arret, jeg sydde det sammen selv.
Vær så snill.
Sannheten.
William.
Jeg trodde jeg hold på å gå fra vettet.
Hvordan? Hvordan er dette mulig?
Jeg vet... jeg vet ikke.
Jeg...jeg, jeg var normal.
Men så en dag... stoppet det bare.
Jeg hadde så enormt lyst til å fortelle deg det, men jeg kunne ikke.
Du vet jo hva de ville ha gjort med meg, jeg...
- Jeg ville ha blitt en... - Raritet.
- Et prøveeksemplar. - Ja.
Det var derfor du dro? Det var derfor du... forsvant?
Du kan ikke forestille deg hvor vondt det gjorde.
Jeg tror, jeg... jeg tror jeg kan det.
- Du har aldri fortalt det til noen? - Nei.
Om jeg hadde gjort det, så hadde blitt til Ellis.
Ikke, ikke stikk av igjen.
Ikke forsvinn igjen, vær så snill... for Ellis.
- Adaline... - Vær så snill.
Alle disse årene, du har levd, men du har ikke hatt et liv.
Vær så snill, for deg selv, for Ellis, bli, Adaline.
Jeg vet ikke hvordan.
Ikke stikk av, Adaline. Adaline!
Adaline!
Adaline ikke gjør det, ikke gjør det. Adaline, vær så snill.
Vær så snill, ikke gjør dette.
Adaline, ikke gjør det Tenk på Ellis, vær så snill!
Adaline, vær så snill! Adaline!
Ellis, jeg er så lei for det. Jeg kan ikke gjøre dette. Jeg kan ikke forklare. Jenny.
Far! Far!
Far, hvor er nøklene dine?
Hun er borte.
Hun kommer ikke tilbake, sønn.
Hva skjedde akkurat nå? Hva, hva... hva er dette?
- Far, hva i helvete sa du til henne? - Ingenting.
She can't explain.
Vær så snill og fortell meg hva hun sa.
- Hun er ikke i stand til det. - Til hva da?
Til forandring.
Elsker du henne?
Sønn?
Hør på meg. Elsker du henne?
Ja.
Hvordan vet du det?
- Far, jeg kan ikke... - Det er et enkelt spørsmål.
Hvordan vet du det?
Fordi ingenting gir mening uten henne.
- Hallo. - Åh.
Elsklibg, jeg beklager så mye, jeg mente ikke å vekke deg.
- Er alt ok? - Nei, nei... jeg ville bare fortelle deg...
Hva er det?
Du har rett, ikke noe mer rømming.
- Mor? - Jeg ringer deg i morgen, o?
- Jeg er så glad for å høre det. - Jeg elsker deg.
- Jeg elsker deg også. - Ha det.
Ha det, mamma.
Månen er ansvarlig for mye av det som skjer på overflaten av Jorden.
En meteoritt på avveie traff Månen i 1178.
De medfølgende rystelsene forårsaket ekstrem flo
på hver eneste månefase i Tierra del Fuego, i Argentina.
En 23% økning i den store floen denne kvelden
produserte en storm 322 mil utenfor Stillehavskysten,
som forårsaket en økning i antallet av molekylær ionosering i atmosfæren.
Og for første gang på 78 år,
falt snøen i deler av Sonoma Kommune.
I de første fasene av Hypotermi,
vil kroppen prøve å gjenopprette varmen med skjelvinger.
Om dette slår feil, vil kroppen senke blodstrømmen til lemmene.
Metabolismen sakker av til krype tilstand.
Du dør, men du vet det ikke.
I de siste fasene...
vil offeret puste kun en eller to ganger i minuttet.
En tilstand av koma inntreffer.
Jenny!
Klokka 10:07, hadde Adaline Bowmans kroppstemperatur falt til 30,5 grader celcius.
Hennes hjerte hadde sluttet å slå.
Til slutt, i en alder av ett hundre og syv år,
var Adaline Bowman, med alle definisjoner, død.
Eksakt klokka 10:09, plasserte legene
to defibrillator puter på Adaline Bowmans brystkasse.
De ventet de anbefalte 5 sekundene før de ga henne 750 volt med elektrisitet.
Hvordan har hun det?
Vi har kjørt en del serier av tester og vi kan ikke se noen langtids skader
Det er ganske utrolig, faktisk.
Er hun våken? Kan jeg gå og se henne?
Hun er helt utslitt men du kan kanskje greie å få inn noen ord.
Ok, takk.
Hei.
Jenny.
- Hei. - Hei!
Jeg vet hvorfor du løp vekk.
Gjør du?
Det er på grunn av det jeg sa til deg i går kveldt, er det ikke det?
Jeg sa jo at jeg elsket deg.
- Og du ble redd, jeg skulle ikke... - Kom her, jeg elsker deg.
Kom hit, kom hit, jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Det er noe mer også.
Hva? Hva er det?
Vel, for det første, mitt navn er ikke Jenny.
Herregud, hva her skjedd?
Ingenting, ingenting, bare et uhell, jeg har det bra. Ok?
- Men... - Hei...
Jeg har det bedre enn bra. Ok?
- Dette er Ellis. - Hallo.
Hallo.
Han er mannen, jeg har fortalt deg om.
Hyggelig å treffe deg.
Jeg er Jennys bestemor.
Hva? Hva er det?
Han vet.
Hei, alle sammen, jeg vil ikke ødelegge festen, men jeg har lyst til å si noe.
Først av alt, takk for at dere er her.
Kathy og jeg er virkelig takknemlige for at dere alle kunne komme.
Det betyr ganske mye for oss at dere ville være her og hjelpe
oss med å feire de første... Første 40 år av vårt ekteskap.
Da jeg først møtte denne vakre kvinnen,
tilbake i de gamle dagene,
Hadde jeg en... hadde jeg en ganske god anelse om hva jeg ville jobbe med,
men jeg visste egentlig ikke...
hva jeg ville...
bli som mann da jeg vokste opp, om jeg noen gang vil vokse opp.
Men den forpliktelsen hun tok...
for vårt ekteskap og for vår familie, for meg...
den... kvaliteten av hennes kjærlighet...
fikk meg til å forstå at jeg ikke kunne få noen større ambisjoner...
i livet, enn å være den best mulige ektemannen jeg kunne være for henne.
Og jeg jobber fortsatt med den saken.
Så her er for Kathy, mitt livs kjærlighet,
min sjelevenn, mor til mine vakre barn.
For Kathy.
ET ÅR SENERE.
Vi er tilbake, live på Times Square.
Og nå, kun et par minutter fra øyeblikket vi alle har ventet på,
- slipp ballen... inn i 2016. - Der var du, Kjære, flink jente. Ja da.
Hei, folkens, dere bør få opp farten, dere kommer til å komme for sent til hendelsen.
- Ja vel, jeg har vært klar i 10 minutter. - Åh, så pen.
- Takk. - Jeg er også klar.
- Jøss. - Jeg må bare få denne lukket.
Er du sikker på at du ikke vil bli med oss?
Jeg er helt sikker.
Jeg har daten min, rett her. Kom her, Baby.
- Jeg elsker deg. - Elsker deg.
Jeg må hente vesken min. Åh, og kameraet mitt.
- Han begynner å bli så stor. - Ja.
Adaline, er du ok?
Ja.
Perfekt.
I det øyeblikket Adalines hjerte ble truffet av støtet fra defibrillator putene,
fikk aldringsstrukturen i genene hennes tilbake sin normale egenskap,
Som fikk henne til å komme inn i naturens naturlige aldringsprosess igjen.
William hadde rett allikevel,
kometen, Della C 1981, kom endelig tilbake.
Et halvt århundrede for sent ute. Men så klar og strålende som han hadde forutsagt.
NORSK OVERSETTELSE AV LEOGATE1968....