I natt strider ni för Morgan Pendragons sak.
Han därinne bär hennes krona.
Solen ska gå upp över hans sargade, brända kropp.
Vem här kan ta svärdet ur hans hand och överräcka det till mig?
Förstärkningen är på väg, men vi skickar en spejare redan nu.
Artur skulle möta oss här.
Vi borde slå läger här och se om de sårade.
Vi väntar här på Artur.
- Du hade tur. - Det känns inte så.
- Syns han till? - Nej.
Han skulle komma efter oss direkt.
Han stannade för att visa oss vad han går för.
För att visa mig.
Det borde jag ha förstått. Den envise fan...
Hur många har han mot sig?
- Det dröjer för länge. - Din tur.
Skynda.
Dela på er.
Nu har vi honom.
Ta svärdet. Skynda dig.
Jag gör slut på pojken.
Kalla mig inte pojke.
- Harwel! - Var är Wallace?
Han gör slut på kungen. Jag skulle ge dig det här.
Artur är omringad och helt ensam därinne.
Ge det till Morgan med hälsning från mig.
Rid i sporrsträck. Jag kommer efter.
När jag har satt eld på kungens kropp...
Var är kungen? Finns han här? Jag måste träffa min bror.
Kungen är i Bardon-passet och avvärjer ett anfall.
- Det är Lady Igraine. - Befria kungens mor från repen!
Lyssna. Riket är hotat.
Trollkarlen och kungens mor har hotat Morgan till livet.
Dessa människor har blivit angripna. De behöver kungens beskydd.
Många av Camelots män är ute för att slå ned upproren.
Mina väktare kan hjälpa er. Använd ert sunda förnuft.
Fängsla trollkarlen och beskydda oss tills min broder kungen återvänder.
Otroligt hur barn kan somna var som helst...
Förlåt.
Det är deras oskuldsfullhet. De vet inte vad som väntar.
Guinevere... Hur är det med henne?
Det var inget allvarligt svärdshugg, men en pilskada läker aldrig.
- Håll här. - Javisst.
Är du beredd? Jag tar den.
Det är klart.
Regla portarna! Camelot måste skyddas.
Gå in och få tak över huvudet och mat.
När kungen återvänder ska vi tala med honom.
Följ Lady Igraine till hennes rum. Se till att hon håller sig där.
- Du kommer inte undan. - Jag besöker er snarast.
Tyckte du om vår natt tillsammans?
Trodde du verkligen att jag var hon? Var jag så bra?
För du var... fascinerande.
Vet hon? Har du berättat? Hur du gav dig hän...?
Gör vad du vill med mig, men lämna Igraine ifred.
Det värker, va? Känslan av maktlöshet...
Att se det man har slitit för ryckas bort...
Håll noggrann uppsikt. Han kan göra vad som helst.
Vem skickade dig?
- Vad spelar det för roll? - Det spelar stor roll.
För vem strider du?
Vem skickade hit dig? Vem?
- Sista chansen. - Morgan Pendragon.
Du ljuger.
"Angrip Bardon-passet, locka dit kungen."
"Döda honom när han kommer för att försvara det."
Så löd er systers order.
Ni är en sjuk familj.
Fanan står kvar. Artur måste vara vid liv.
- Hur kan det vara möjligt? - Jag går dit med två mannar.
Invänta förstärkningen. Vi tar honom, oavsett vad han har i kikaren.
Ni är trygga här. Låt Camelot bli er fristad.
- Gud hör bön. - Tack.
- Varför är inte kungen här? - Han skyddar rikets gränser.
Det sägs att han har rymt med sin kämpes hustru.
Tala inte så om min bror. Ingen kvinna kan distrahera honom.
Guinevere måste vara här. Vi ska bevisa det.
- Ingen får gå i närheten. - Han är en fånge, inget djur.
- Har du sett Igraine? - Jag vet inte.
Korridoren är full av vakter. Jag kan inte gå någonstans.
- Varför tar ni er inte loss? - Och gör vad då?
Den galne trollkarlen mot folket? De skulle aldrig lita på mig igen.
Artur måste komma tillbaka.
- Tänk om han inte kommer? - Det gör han.
Vi måste tro att han gör det.
- Jag vill inte bli störd, sa jag. - Det här vill du nog se.
Kungens svärd - en gåva från Harwel.
- Är det fullgjort? - Ja.
- Det är en tragedi. - Det är vad ni gav order om.
Lämna henne ifred. Låt henne sörja sin bror.
Vår tid är inne.
Det här är vår sista framryckning.
Leta reda på Artur och för honom till mig.
Är vi redo? Då går vi till attack!
Där borta!
- Du kom tillbaka. - Jag har svurit en ed.
Ducka!
Leontes!
Om jag dör tar jag med mig så många av dem som möjligt.
- Amen. - För Camelot.
Spring!
Korkade jävlar...
Artur!
Nej! Leontes!
Leontes!
Lova mig en värdig krigarbegravning.
- Jag är så ledsen. - Det gör ingenting. Jag får möta Gud.
Sätt värde på henne.
Jag vet att ni ogärna skulle missa det här.
Vår egen Prometheus - störtad på grund av sin människokärlek...
Det här är kungens svärd.
Det överlämnades nyss till mig tillsammans med bud om hans död.
Jag är förkrossad av sorg över min bror.
Vad händer nu? Vem beskyddar oss? Vem tar över kronan?
Det är inte mitt beslut.
Det borde bli ni.
- Er tillit gör mig rörd, men jag... - Det finns ingen annan.
Ni är skyldig er far och er bror att beskydda folket.
Hon har rätt.
Morgan... Du har skyldigheter gentemot alla här i landet.
Ur detta mörker...
...måste rikets första drottning träda fram.
Ge oss ditt svar.
- Är det verkligen vad ni vill? - Ja.
I så fall går jag med på...
...att till minne av min bror upprätthålla Pendragons styre.
Jag valde ut den åt dig. Du såg lite tilltufsad ut.
Du måste vara så skön som möjligt.
Du kommer aldrig att bli drottning.
Du kan föda en kung eller äkta en, men kronan får du aldrig.
Varför tog du mitt ansikte?
Det undrade jag också. Jag fick inte välja.
Men nu förstår jag varför. Du är orsaken till allt det här.
Arma barn... Vad hände dig under alla de här åren?
Vad som hände är att du vände min far mot mig.
Innan du dök upp älskade han mig villkorslöst.
Och så kom du och din oäkting...
Du förstod aldrig.
Det spelar ingen roll längre. Ers nåd ser underbar ut...
- Vad vill du mig? - Att du dör en långsam död.
Ingen fara. Hugget var dödligt.
Men du kommer att förblöda långsamt.
Drottning Igraine... Se på dig nu.
Ansiktet som fick far att förskjuta mig...
Han försköt dig inte!
Han tänkte låta döda dig precis som din mor.
Jag lät skicka iväg dig för att skydda dig.
Du ljuger.
Jag räddade dig!
- Jag tror dig inte. - Jag förbarmade mig över dig.
Du blir aldrig drottning!
De kommer. Det är Artur!
Redo?
Är det nu det händer? Har jag lyckats?
Ja, mitt barn.
- Det här var allt. - Jag vet.
Inta tronen nu, min drottning.
Svär du att styra riket i enlighet med folkets lagar och seder...
- ...och att vara en nådig domare? - Ja.
Svär du att upprätthålla Guds lagar...
- ...och förkunna hans evangelium? - Ja.
Med denna krona kröner jag dig, Morgan-
- till britannernas första drottning.
Det är kungen!
Min bror...
Du lever!
Jag känner ditt sanna jag, syster.
Ett rykte om min död-
- och ni utser en ny regent. Förolämpande...
- Var är Igraine? Har du sett Igraine? - Nej.
Det känns tungt...
...för vid min kröning såg jag hur hoppfulla ni alla var.
Jag har lärt mig mycket sedan dess och jag har begått misstag.
Men nu lever jag för en enda sak: Att infria era förväntningar.
Vi blev angripna! Var höll ni hus?
- Ni gav er iväg. Var fanns ni? - Var fanns jag, Morgan?
Om hon tar över kronan ska ni veta vad ni får.
Fruktan. Det är vad hon ingjuter hos alla.
Fruktan är starkare än hoppet, men den segrar aldrig.
- Mitt svärd och min krona. - Det är inte vad folket vill.
De tillhör kungen.
Ur vägen!
Berätta vad hon gjorde.
Morgan konspirerade mot kungen.
Vi skulle anfalla Bardon-passet i går kväll.
Vi fick order att döda kungen.
Han ljuger! Han vill bara klara livhanken.
- Min kämpe Leontes stupade. - De ljuger! De vill splittra oss!
Varför svära mig trohet offentligt men försöka dräpa mig i lönndom?
Du vet hur förräderi bestraffas. Har du något mer att anföra?
Det var inte hon.
Det var jag.
Jag planerade alltsammans. Jag berättade inget för Morgan.
Hon är vår rättmätiga drottning, men lagen stiftas av svagsinta män.
Jag erkänner mitt förräderi. Gör vad ni vill med mig.
- Morgan visste ingenting. - Grip henne.
Förstår du att förräderi och mord bestraffas med döden?
Var det här helt och hållet hennes verk?
Jag skulle aldrig konspirera mot dig, broder.
Du har blod på dina händer.
Igraine...
Du kom.
Vad är det som har hänt? Vem har gjort det här?
- Jag kommer att dö, eller hur? - Nej.
Det tillåter jag inte. Hör du det?
Vad gör du?
Jag tillåter det inte. Jag tänker inte mista någon mer.
Sluta! Sluta!
Nej, nej!
- Inte genom att dö själv. - Jag kan rädda dig.
Skydda Artur. Snälla du.
- Förlåt. - Det var inte ditt fel.
Jag svär...
...att vara allt du önskade att jag skulle vara.
Jag ska vara ännu bättre - och jag ska göra dig stolt.
Jag ska bygga upp riket för din skull. För min familjs skull.
Farväl...
...mor...
Är det här jag ska tillbringa evigheten?
Vad väntade ni er? Pompa och ståt?
Fall på knä.
- Vad är det? - Jag trodde att hon skulle komma.
Fall på knä.
Det finns ingen Gud.
Jag vet att du mördade min mor.
Din nunna erkände, men hon saknade motiv.
Hon mötte bödeln som om hon vore din kämpe.
Ditt slott står inte längre under mitt beskydd.
Och den här - den tillhör din kung!
Så gör även namnet Pendragon, vilket jag också fråntar dig.
Du har inte längre rätt att bära det namnet.
Och jag har inte längre någon syster.
- Jag har rätt till det namnet. - Du har inga rättigheter här längre.
Du får inte ta mitt namn ifrån mig, hör du det?
Artur!
Jag är Pendragon! Du är ingenting!
Du kommer aldrig att vara något mer än min fars oäkting!
Jag fick inte ta farväl.
Jag fick inte berätta hur mycket han betydde för mig.
När han drog sitt sista andetag tänkte han på dig.
De vi gömmer i våra hjärtan tar vi aldrig farväl av.
Det här är Leontes plats. Den förblir tom i väntan på en värdig ersättare.
Den kommer att förbli tom i evighet.
För Leontes.
För Leontes!
- Jag har inte tackat dig. - Vill du det, trots allt som hänt?
Du gav mig föräldrar och en bror-
- som älskade mig trots att jag är som jag är.
Jag har lärt mig så mycket och jag har ändå bara börjat.
Arthur... Jag ska ge mig av.
- Det får du inte. - Jag måste.
Du påbörjade det här. Stanna och fullfölj det.
- Det har kostat alltför mycket. - Vi kan inte sluta nu!
- Låt mig gå, Arthur. - Du skulle inte låta mig gå.
Du kanske är starkare än jag. Det kanske var det jag inte visste.
Kommer du tillbaka?
Du kommer att bli enastående.
Förlåt.
Vad ska jag göra nu? Hjälp mig.
För att kunna bli drottning...
...måste du föda en kung.
Jag vet att det är fel, men jag vill inte vara ensam i natt.
Guinevere...
Bara för i natt.
Han sa åt mig att sätta värde på dig.
Gör det då.