Umakni se!
Tu so. Zdaj bo veselo. Sto evrov, da jim lahko pobegnem.
Philippe? –Velja. –Pa dajva!
V dobri formi si.
Sranje! Jebenti!
Si jim torej pobegnil? –Ven! Roke na avto!
Ven! –200, da bom dobil spremstvo. –Spet boš izgubil.
Kaj se greš? –200 za spremstvo. –Velja.
Pokaži roke! Pokaži roke, jebenti!
Pojasnil bom. –Zapri gobec in roke na avto!
Čakajte!
Spusti me! –Ven, sem rekel! –Ne more pridi ven!
Niti vrat ne more odpreti! Poglejte nalepko!
V prtljažniku je voziček! Hrom je! –Preveri.
Spusti me.
Res je. –Torej? Kaj je to?
Mislite, da tako divjam iz užitka?
V bolnišnico greva! –Napad ima. Razumeš?
Nujno je! Ne more se premikati. Njegov negovalec sem.
Težavo imamo. Poglej.
Kaj pa zdaj? –No, premislite. Pa počasi.
Potem pa pokličite njegovo hčer, da ste ji ubili očeta!
Če ne prideva v petih minutah do bolnišnice, bo po njem.
Zato pa kar počasi.
No, le premislita, medtem ko umira!
Prav, pojdita.
Kam gresta? –Na urgenco. –Spremljali vaju bomo. Varneje bo.
Spremljali ju bomo. Gremo!
Dobro je, odšli so.
Tole je odurno, Philippe. Ob pamet me spravlja. Kako ti uspe?
Mogoče bi lahko zdaj naredil vozniški izpit.
Ja, ampak za zdaj imava spremstvo, ker je varneje.
Spremstvo za 200 evrov. –Nikoli ne stavim za toliko.
Glasbo morava spremeniti. Spremstvo, ker je varneje.
Vendar sem ti pomagal. –Spremstvo, Philippe.
Spremstvo, ker je varneje.
Spremljali vaju bomo. Varneje bo!
Prihajajo.
Z nosili pridejo. Še potrebujete pomoč?
Ne, hvala. –Srečno. –Nasvidenje.
Kaj pa zdaj? –Meni prepusti.
PRIJATELJA
Po resnični zgodbi
Priporočila? –Ja, usposobljen sem za negovalca.
Opravil sem urjenje na Bayerjevem inštitutu leta 2001.
Študiral sem sociologijo
ter nadaljeval na družbeni in družinski ekonomiji.
Dejansko sem več študiral kot delal.
Kaj je vaša glavna motivacija? –Denar.
Človek. Povsem sem predan temu.
Lepo. –Pomoč drugim, bi rekel.
Lepo je pomagati drugim.
Dobra soseska. –Od otroštva imam rad invalide.
Pomoč prizadetim, da se osamosvojijo
in vklopijo v družbo. –Šport. Gibanje je nujno.
Da se vklopijo v življenje. Ti ljudje so nemočni.
Moja prva delovna izkušnja je bila …
Ga. Dupont–Moretti. –Zelo stara dama.
Zares stara.
Vsak dan sem skrbel zanjo, vse do konca.
Na oddelku za ostarele sva bila. Včasih je bilo prav zabavno.
Prav tako sem strokovnjak za birokracijo.
Recimo subvencije za stanovanje.
Kaj pa vem, jih vi dobivate?
Preverite, Magalie, čeprav dvomim.
Yvan Laprade? –Ja.
Dovolj. –Jaz sem Laprade. –Jaz pa sem sit čakanja.
Dober dan. –Podpis rabim.
Sedite.
Imate priporočilo? –Cel kup.
Prav, poslušava.
Kool and the Gang, Earth, Wind & Fire.
Bodo v redu priporočila?
Ne poznam jih. Sedite.
Nimate pojma o glasbi.
Kar dobro se spoznam nanjo, čeprav ne poznam teh Kulu …
Kool and the Gang. –Pa vi?
Poznate Chopina, Schuberta ali Berlioza?
Če poznam Berlioza? Najbrž bolje od vas!
Strokovnjak sem. –Res?
Koga poznate tam?
V kateri stavbi? –Na kaj mislite?
Preden so po njem poimenovali naselje,
je bil Berlioz skladatelj, pisatelj in kritik v 19. stoletju.
Hecam se. Vem, kdo je Berlioz. Ne humor ne glasba vam ne ležita.
V obojem ste poden.
Potrebujete podpis?
Ja, tako lahko rečem, da sem se prijavil za službo,
ampak kljub mojim očitnim vrlinam …
Napišite običajni "ne zanima me" izgovor.
Tri zavrnitve rabim, da dobim socialno nadomestilo.
Torej gre za nadomestilo. Nimate drugih motivov?
Imam, precej. Tole je že eden.
Pravzaprav hud motiv.
Sicer se lepo zabavam, ampak kaj bomo zdaj?
Podpisati ali ne? –Ta hip ne morem podpisati.
Zakaj ne? –Zakaj?
Smola.
Zamujam, oddati bi že moral. –Res smola, kot pravite.
Ne more gdč. Motivacija podpisati namesto vas? –Ni pooblaščena.
Škoda, lahko bi mi dala tudi svojo telefonsko.
Jutri ob devetih pridite po obrazec.
Ne bi vas rad stal nadomestila.
Ne bom vas pospremil. –Nikar ne vstajajte.
Hočem reči, kar sedite.
Jutri pridem.
Mina, je tu? –Ne, pozno bo prišla.
Ne!
Zapri pipo, drugače nimam vode!
Zaprita pipo! Poberita se!
Prham se! Zakaj si tu? –Mir mi daj! –Ven!
Odpelji ju ven. Pojdita.
Bintou, resno mislim. Mina!
Odpelji ju ven, skupaj s svojim trebuhom!
Gremo! –Ven!
Vsi ven! Jasno?
Bintou! –Gremo!
Bintou, kaj, hudiča?
Sedi!
Kje si bil? –V šoli.
Kam greš? –Jezdit.
Brihten poba.
Izvoli, zate.
Kje si bil?
Na dopustu.
Veš, da ljudje govorijo? Me imaš za trapo?
Pol leta te nisem videla.
Niti enkrat nisi poklical! Nič!
In zdaj prideš z jajčko?
Misliš, da boš s svojimi umazanijami plačal najemnino?
Misliš, da je to hotel?
Glej me, ko govorim s tabo!
Bedak! –S tabo se ne da govoriti!
Bi se rad pogovarjal? Prav.
Poslušam.
Veš, Driss, ogromno sem molila zate.
Ampak Bog mi odpusti, tudi druge otroke imam.
In vanje še upam.
Ne želim, da še prihajaš sem.
Vzemi svoje reči in pojdi k hudiču. Jasno?
Poberi se.
Poberi se!
Dober, ne?
Veš, kaj? Šel bom.
Ni smešno? –Pozabi? –Da ni?
Ja? –Po svoj obrazec sem prišel. –Čakala sem vas.
Zaradi … -Kar naprej. –… nadomestila.
Povejte Philippu, da je prišel. –Takoj.
Torej? –Rdeča pesa še ni, redkvice pa bodo kmalu zrele.
Dobro.
Pridite.
Opozarjam vas, da je imel težko noč.
Kot očitno tudi vi.
Njegov dan se začne ob sedmih z medicinsko sestro.
Vsako jutro potrebuje okoli dve do tri ure nege.
Mnogi kandidati obupajo že po enem tednu. Vedno novi obrazi.
Všeč so mi oprema, glasba in vse ostalo,
ampak me ne zanima. Druge obveznosti imam.
Rekli so, naj vas peljem okoli. Tudi jaz imam delo. Končala sva.
Za komunikacijo imate otroški monitor, podobno kot voki-toki.
Po pogodbi dobite svojo sobo.
Tu je stranišče.
Imate tudi ločeno kopalnico.
Sem.
Pričakuje vas. –Trenutek.
Podpisal sem vam. V ovojnici na mizi je.
Torej radi prejemate pomoč? –Kako?
Vas ne moti, če ste breme drugim?
Ne. Pa vam?
Ste sposobni delati? Z omejitvami, delovnim časom,
odgovornostjo? –Pa le imate smisel za humor.
Toliko, da sem vam pripravljen dati mesec poskusne dobe.
V enem dnevu se morate odločiti.
Stavim, da ne bi zdržali niti dva tedna.
Kaj je?
Niti ene kosti ali mišice ne smete pozabiti. Vse razgibajte.
Tako ostanejo koža in sklepi v dobrem stanju.
Zato morate biti natančni in nepopustljivi.
Prav? Ste razumeli?
Zbudite se! Ponoči se spi!
Saj ne spim. –Pomagajte mi.
Philippa dajva na voziček in ga odpeljiva pod prho.
No, poskusite zdaj sami. Pokažite mi.
Ne bojte se. Dajte. –Ne bojim se.
Je v redu?
Pazite! Ne spustite ga, dokler ni privezan.
Ja, uživam v tem. –Niste mi povedali.
Šele učim se.
Bi radi bele rokavice? Drgnite!
Čuden šampon imate, noče se peniti.
Kako gre? –Lase mu umivam, pa ni pene.
Kaj? Ne morem verjeti!
To je krema za stopala. –Čakajte.
Ne recite, da ne znate brati, Driss.
Seveda znam, ampak … –Očitno ste nadarjeni.
Po navadi je eden za celo telo, on pa jih ima dvajset.
Ne bom ves dan tu.
Torej tega? –Tistega, na katerem piše šampon.
Boste zmogli. –Seveda bo.
Čudovito mi je sfriziral noge. Marcelle, pojdite kosit.
Kje pa imate krilo?
To so nogavice za prekrvavitev,
da ne izgubim zavesti.
Ne bom vam jih oblačil. Težavo imava.
Ker vam jih ne bom oblekel, poglejva, če bo …
Marcelle! Lahko bi prišla nazaj in vam jih oblekla.
Ženska je in bolj obvlada.
Ne bom, niti za vas. Bolje je, da omedlite.
Mislim, včasih …
Moška sva, ne bom vam jih oblekel.
Marcelle, ne bom mu jih oblekel!
Dobro vam gre z nogavicami. Logično, ob tem uhanu.
Nehajva s šalami.
Rojeni ste za tole.
Ste kdaj razmišljali o karieri …
kozmetičarke?
Tako, opravljeno. Zakaj pa so rokavice?
Počakajva še malo, niste še pripravljeni.
Ne, niste še pripravljeni. –Za kaj nisem pripravljen?
Kaj je to? –Pojasnila vam bova.
Marcelle, pogovoriti se morava. Tole urjenje ne gre.
Pripravljen ali ne, ne bom praznil riti tipu, ki ga ne poznam.
Niti takemu, ki ga poznam.
Nikomur ne bom praznil riti. Za načelo gre.
Smem najprej pokositi?
Ne, kar pri tem naj ostane.
Nočem imeti takih čudnih pogovorov. Še nogavice so preveč.
Sem pa naredil korak nasproti.
Vi ste na vrsti. Odstopite od praznjenja riti.
Razumem. –To ni prav. Nehajva. Dober tek.
Čudovito, ne? –Všeč mi je.
Ne menita se zame. Nista v kinu. Jem.
Živjo! Kje dobiva pivo? –Mogoče v svoji lasulji.
Si vzel oba? –Ne vem in me ne zanima.
Vzemi svojega kuštravca in črta. –Pojdiva.
To je tip, ki ga je zaposlil oče. –A, tako.
Ta tip ima ime.
Oprostite. –Kaj se dogaja? –Nič.
Ste prepričani? –Ja.
Samo masiram.
Klinčev čudež.
Ste končali z igro?
Ničesar ne čutite?
Se vam je zmešalo? –Eksperimentira.
Ničesar ne čuti. –Opekli ga boste!
Odvetnik. –Odvetnik.
Ne, to je osebno. Pozneje bom prebral.
Mapa osebno. Prav.
Smeti.
Ni slaba.
Lahko narediva mapo "cipe".
Dober tek. –Hvala.
Driss, prosim vas!
Pardon.
Sranje, vedno pozabim.
Sranje, pardon.
Paše.
Driss, prosim, pridite.
Me slišite?
Prosim, pridite.
Kaj je?
Ura je skoraj devet. Philippe čaka.
Je že devet? Ta kopel se sploh noče peniti.
Kakšen svinjak. –Kavo mi skuhajte, takoj pridem.
Otroški monitor. Vedno ga imejte pri sebi!
In kruh z nutello! Nobenih marmelad iz čudnega sadja!
Ne grem sem noter.
Ne bom vas tlačil noter kot kakega konja.
Kaj pa je to? –Ta je manj prilagojen invalidom.
V smislu?
Žal morava ostati pragmatična.
Pragmatična?
Jebenti! Poslušaj tole.
Enkratno je. –Odlično je. –Tole je super.
Živčen je. Pojdiva!
Sosed vedno parkira tu. Misli, da je to njegov prostor.
Ampak najbrž ne več dolgo.
Živjo! Motim, blondinček? Bi kavo?
Pridi!
Preberi tole! –"Ne parkirajte pred vhodom."
Glasneje! –Tako se dela.
Vse preberite. –"Rezerviran parkirni prostor."
Zabij si to v svojo betico in se spelji!
Dajmo, blondinček, spelji se!
V torek je otvoritev. Do takrat se bo prodala.
Greva naprej? Eno uro si že tu. Še kaj drugega poglej.
Slika je spokojna in malo nasilna.
Ganljiva je. –Ganljiva? Rdeče pike na beli podlagi?
Koliko stane? –30000 evrov, ampak bom preverila.
Ja, preverite. Cena se mi zdi pretirana.
Ne moreš kupiti tega dreka! Nemogoče!
Mogoče je! –Tip hoče 30000 za krvavitev iz nosu!
Driss, povej, zakaj ljudi zanima umetnost?
Ne vem. Zaradi biznisa. –Ne.
To je edini dokaz, da smo bivali na tem svetu.
Pa ja! Za 50 evrov ti naredim dokaz svojega bivanja.
Še modro barvo bom dodal. –Molči. Daj mi bombon.
Ne dam. –Daj mi ga.
Če ni rok, ni bombona.
To je vic. Šalim se.
Šala? Aha, šala.
In to dobra. –Odlična.
To je bistvo šale. V tvojem primeru pa …
Daj! –Hudo. –Odličen vic.
Nimaš rok. Marge Simpson bom povedal. Občinstvo rabim.
Oprostite. Zmotila sem se glede cene.
Vedel sem. –41500 evrov je. –Vzel jo bom.
Resno?
Živjo, Phillipe. Kako si?
Pozval si me in zdaj sem tu.
Poslušam. Kaj je tako nujno?
Nisem te pozval.
Verjetno slutiš, zakaj sem tu.
Kdo je ta tip? Vse nas skrbi.
Yvonne pravi, da je nemaren, nasilen.
Je mahnil soseda?
Ti moram poudariti, da bodi previden?
Ne moreš spustiti vsakega v svoj dom.
Posebej v tvojem stanju.
Zdi se mi, da ne veš, s kom imaš opravka.
Nadaljuj.
Poklical sem Sivota s pravosodnega ministrstva.
Ni Al Capone, ampak mladi Driss ima kartoteko.
Zaradi ropa zlatarne je ravno odsedel pol leta.
Ko bi bil vsaj usposobljen, ampak menda ne zna nič.
Pazi se. Taki tipi z ulice ne poznajo usmiljenja.
Ravno za to gre. Želim, da je neusmiljen.
Pogosto mi da telefon v roko, ker pozabi.
Res ni ravno sočuten.
Je pa močan, roke in noge ima, možgani mu delujejo, zdrav je.
Za vse drugo, glede na moje stanje, kot praviš,
za njegovo ozadje in podobno, pa se mi fučka.
Kot želiš.
Je to vse?
Magalie!
Imaš minutko? –Niti ne. –Nekaj bi ti pokazal.
Kaj pa? –Pomiri se, saj lahko rečeš ne.
Minutko imaš.
Torej? –Kad imam.
Samo to. –Res zanimivo.
In? –Lahko se kopava.
Prostora je dovolj. Imam sol, penečo kopel.
Prav. Zakaj pa ne?
Ja, zakaj pa ne?
No, kar sleci se. –Poglej jo!
Predrzna. Take so mi všeč. Prav, slekel se bom.
Kaj je?
Kam pa greš? Saj si pristala!
Lahko tudi brez pene, samo malo se splakneva.
Kaj bi rada?
Ko prispe pošta, sem vedno napet.
Kot je rekel Apollinaire:
"Izgubljam upanje, ko hrepenim za tvojim pismom."
Počasi, ne morem tako hitro.
Sem pri: Kot je rekel Apollinaire.
"Izgubljam upanje, ko hrepenim za tvojim pismom."
Mogoče nisi vedel, ampak to je osebno.
Ne, nisem vedel. –Daj sem.
Samo če mi pojasniš. –Ni kaj pojasnjevati.
Pisma piše. –Pisma?
Komu? –Po navadi ženskam.
Resno? Kateri?
Eni še posebej, Eleonori. –Kateri Eleonori? Ne poznamo je.
Zakaj ne? –Ker imata epistolaren odnos.
Pomeni, da si dopisujeta in imata stik samo prek pisem.
Ni mi treba pojasnjevati.
Modre ovojnice?
Hud je. Pištolarni zapeljivec.
Pa ti? Nimaš nobenega nagledanega?
Mogoče vrtnar Albert? –To pa ne!
Opazil sem, kako te hrepeneče gleda.
Se motim? Ja ali ne? –Nehaj, trapast si.
Ti ga je dal? –Kaj pa? –Svojo hrenovko.
Saj to ni res. –Albert, Albert.
Kmalu ti jo bo. –Ne! –Kmalu.
Sranje!
Si dobro?
Naj dam malo glasbe?
V redu je, pomiri se.
Mirno.
Počasi. Poskusi počasi dihati.
Tu sem.
Počasi.
Poskusi počasi dihati.
Dobro je.
Zrak rabim! Zrak!
Sranje!
Lepo je dihati.
Koliko je ura? –Okoli štirih zjutraj.
Že dolgo nisem videl Pariza pomoči.
Kaj se je zgodilo?
Zdravila niso vsemogočna.
Zdravniki pravijo temu fantomska bolečina.
Počutim se kot zamrznjeni zrezek, ki ga vržeš na žar.
Ničesar ne čutim, ampak vseeno trpim.
Gotovo lahko kaj pomaga.
Tole bi lahko.
Vsi smo nori na to, jaz verjetno še bolj od tebe.
Hotel sem te vprašati … Kar se žensk tiče.
Zmoreš? Kako to počneš?
Prilagodiš se.
Torej lahko ali ne? –Ne vem, če razumeš,
ampak od vratu do prstov na nogah ne čutim ničesar.
Torej ne moreš.
Ni tako preprosto. Lahko, ampak ne po svoji volji.
In še drugi užitki so. –Ja?
Niti predstavljaš si ne. –Res je. Daj mi primer.
Recimo ušesa.
Ušesa? –Ušesa so zelo občutljiva erogena cona.
Ušesa ti ližejo?
Ne bi si mislil.
Philippe?
Poskusi s tem. Pomagalo ti bo. –Kakšne smeti so to?
Škoditi ti ne more.
Povleci. Daj, povleci.
Počasi, delila si jo bova.
Še.
Še eno. –Za nocoj je dovolj.
Oprosti, ampak ali res uživaš ob dotikih ušes? Zanima me.
Pomeni, da si razrajcan, če so rdeča?
Tako je. Včasih imam trda, ko se zbudim.
Obe ušesi? –Ja.
Svojo soprogo Alice sem spoznal med študijem pred 20 leti.
Bila je visoka, elegantna, živahnih oči.
Svetlolaska na fotografijah?
Ni slaba. –Čarobno je bilo. Želim, da vsaj enkrat to doživiš.
Prekleto, kako sem jo ljubil!
Nato je zanosila. Pet spontanih splavov zapovrstjo je imela.
Potem sva izvedela, da je neozdravljivo bolna.
Odločila sva se za posvojitev.
Natakar! Oprostite!
Oprostite!
Ja?
Jabolčno pito, prosim.
Pečeno. Čokoladna torta je bila surova.
Mehka in tekoča.
Čudna. –Gospod, takšna naj bi bila.
Zato torej. Vseeno bom jabolčno pito.
Vedno sem imel rad tekmovanja, ekstremne športe, hitrost.
Vedno hitreje, višje.
Jadranje s padalom mi je to omogočalo.
Bil sem visoko na nebu, dihal sem s polnimi pljuči.
Vzgajali so me v duhu, da je treba prezirati svet.
Malo vode, usta imam suha.
To je od džointa.
In kaj še? –Lačen in klepetav postaneš.
Toda pri jadranju z letalom je lahko slabo vreme usodno.
Ampak ti si vseeno letel?
Ja, da bi mogoče trpel kot Alice. Vedel sem, da si ne bo opomogla.
Zlomil sem si 3. in 4. vretence. Zdaj lahko letim samo v mislih.
Ko bolečina popusti, se predam svojim mislim.
Ni najhuje, da sem prikovan na voziček.
Temveč živeti brez nje.
Kaj pravijo zdravniki? –Z napredkom medicine
bom dočakal 70 let, z masažami in zdravili.
Drago je, ampak jaz sem bogat tetraplegik.
Jaz bi se ustrelil. –V mojem stanju bolj težko.
Res je.
Kakšna beda.
Katerega smo danes? –8. ali 9.
Torej je uradno. –Kaj pa?
Dobil si stavo. Opravil si poskusno dobo.
Sem torej zaposlen? –Ja, si.
Lahko računam nate? –Ja. –Lepo.
Za začetek mi vrni Faberggejevo jajce.
Alice mi je vsako leto podarila enega.
25 jih imam za vsako najino skupno leto.
Veliko mi pomenijo.
Ne vem, zakaj misliš … Nisem bil jaz.
Kaj točno pogrešaš?
Mina! Mina!
Kaj pa je? –Noter.
Pripni se.
Kako ti gre?
Kako je v šoli?
Zakaj mi ne odgovarjaš na sporočila?
Nisem imel časa.
Povej. Kdo je klical?
Policaj. Mamo je hotel. Z globokim glasom sem rekla, da prideva.
Si našla moje jajce?
Si ga našla ali ne?
Briga me za tvoje kamnito jajce. Nisem ga našla.
Kaj si rekel? –Kaj pa bi lahko?
Pri sebi sem imel 30 gramov.
Za to dobiš pripor in potem adijo.
Pojdiva na kebab. –Ne grem sem noter!
Pusti me!
Kam greš? Kdo te pelje?
Poberi se! –Kaj te briga!
Spelji se!
Jebenti!
Njene čudovite oči so kot zapeljivi kristali
in v njenem nenavadnem svetu, polnem simbolov …
In v njenem nenavadnem svetu,
polnem simbolov … –Za crknit dolgočasno!
Kjer postane nedotaknjen angel starodavna sfinga …
Se napiše sfinga s F? –Glava me boli od tega.
Ja, sfinga se piše s F. –Zakaj se trudiš s tem sranjem?
Sfinge, rožice, angelčki.
Bi ti padla na to?
Res je, tvoj pristop je neposrednejši.
"Starodavna sfinga". Naprej. –Kako izgleda ta Eleonora?
Ne vem. In ni pomembno.
Bistvo je v intelektu, čustvih, ne videzu.
Želim razmerje uma z umom.
Če je grdoba, bo to razmerje uma in grdobe.
Res nadvse subtilno.
Kaj naj rečem? Bravo.
Kako dolgo si dopisujeta?
Zoprn je.
Pol leta. –Pa je še nisi videl?
Mogoče je debela ali grda. Ali pa invalid.
Na koncu pesmi napiši: "Koliko tehtaš?"
Najlepša hvala za odličen nasvet, Driss.
Nadaljujva. Kje sem ostal?
Sfinga je z angelom marjetice jedla,
potem pa je tekala in po nesreči nekam sedla.
"V njenem nenavadnem svetu, polnem simbolov … "
In v njenem nenavadnem svetu, polnem simbolov … –Pokliči jo!
Kjer postane nedotaknjen angel starodavna sfinga … –Pokliči!
Bolje se lahko izrazim s pisano besedo. Jasno?
Neverjeten je. –Našel bom njeno telefonsko. Tole me žuli.
Dunquerke. Slabo. –Odloži!
Tam ni lepotic, grdob pa kolikor hočeš.
Takoj odloži. –Njena telefonska.
Torej želi, da jo pokličeš! –Prosim, odloži.
Z roko je napisala številko. Pomembno je in pomeni:
"Pokliči, lizala ti bom uho." –Kaj počne? Ne kliči je!
Pol leta poezije je vrh glave. –Zmešalo se mu je!
Ne bom govoril z njo. –Preverimo, če imaš naglas.
Tam čudno govorijo. –Prekini zvezo!
"Svojega Philippa hočem." Dobila ga bo.
Prosim? –Prijeten glas ima.
Improviziraj. Govori o marjeticah.
Eleonore? Philippe tu.
Poklical sem, da bi slišal tvoj glas.
In tvoj prvi "prosim"
me je pokosil. –Takoj vam jo dam.
Preveč gostobesedno. Preproste stavke uporabljaj.
Prosim? –Eleonore, Phillipe tu.
Philippe? –Pisal sem ti,
ko me je zadelo, zakaj pa ne bi poklical?
Vprašaj jo po kilah! –Prosim?
Nič, nič.
Žalujem in jokam, strah me je.
Gospod, zraka mi daj. Ja, Lahkomiselna devica.
Neverjeten si. Tudi jaz obožujem Rimbauda. –Za mano si.
Eleonore, kako sem srečen.
Kakšna čveka! Zdaj se ne nehaš.
Pazi nase.
Poljub! –Najprej poljubčki, potem si ližemo ušesa. Super.
Torej? –Dobre novice in malo manj dobre.
Katere so dobre? –53 kg. –53 kg je super.
Razen če ni visoka meter.
Slaba novica je, da želi fotografijo.
In? –Duhovito!
Vstopnice, prosim. –Dober večer.
Izvolite. –Dobro. –Lep večer.
Če naju rabite, bova ves čas tu. Posebej on.
Kaj misliš, da si želijo ženske?
Ne vem. Lepoto, šarm, eleganco.
Traparija! Želijo denar in varnost.
Njega vprašaj.
In ti to imaš.
Mogoče sem naiven, toda nudim lahko več od bančnega računa.
Pol leta bere tvoje dolgočasne pesmi. Všeč si ji.
Posebna je. Ne bo je motilo, ker si v vozičku.
Drži.
Severnjaki pijejo in mlatijo ženske.
S tabo bo varna. –Prasec.
Pragmatičnost, ne?
Kaj pa vem. –Če ti pošlje sliko, pomeni, da želi nadaljevati.
Pošlji ji takšno, kjer voziček ni tako viden.
Ni treba, da je trpeča, kjer se sliniš
in bedno izgledaš. –Dobro, razumel sem.
Temu tipu pa ni dobro. Niti najmanj.
Kaj je?
Je drevo? Pojoče drevo?
Nemščina je!
Kaj je?
Nemško poje. Nemško.
Zmešan si.
Kak dolgčas! Koliko traja? –Štiri ure. –Jebenti!
Včasih si bil čeden.
Na kateri?
Na tej.
Ali pa mogoče ta.
Seveda se vidi, da je nekaj narobe, ampak dobro izgledaš.
Bi poskusil? –Ne vem.
Se ni bilo super pogovarjati z njo? –Ja.
Samo to? –Noro je bilo.
Torej? –Daj klinčevo sliko v kuverto.
To! To sem hotel slišati.
Daj mi cigareto. –Trkaš kdaj?
Slikaš? –Poberi se! –Resno? Slikaš?
Si se naučil tudi brati? –Kaj bi rada?
Poberi se! –Boš udaril punco?
Tako delate pri vas? –Zmešana si. Spelji se.
Takoj! –Šla bom, ko bom hotela.
Poberi se! –Zdaj sem se odločila! –Spelji se! Sranje.
Zamenjaj fotografije.
Osebno pošlji pismo in nikomur ne omenjaj.
Kakor želite.
Drugo vrzi v smeti.
Prekipelo mi je! –CIPE
Kaj pa je? –Tvoja hči.
Slikal sem … –Slikal si?
Spravijo v red, drugače jo bom nalomil!
Pomiri se! –Ne bom!
Sem tvoje roke in noge? –Ja, si.
Rad bi jo klofnil namesto tebe. Ti jo lahko le povoziš z vozičkom.
Ne pretiravaš? Yvonne? –Yvonne?
Malo reda bi ji koristilo. –Malo?
16 let ima, pa izgleda kot lajdra!
Kar naprej se kušuje s kuštravcem. Kar me ne moti.
Moti me njena domišljavost,
kako govori s tabo in z mano.
Brez spoštovanja, kot da sva psa.
Samo reci, pa jo bom spravil v red. –Razumem.
Naj se pogovorim z njo.
Pogovori se, in to hitro. Ukreni kaj, spravi jo v red.
Slika? Kaj pa? –Ne vem.
Bujenje! Pokonci!
Pridi, čas je za pranje.
Zgrešil sem! –Sranje!
Spoštuj ljudi, ki jih potrebujem ob sebi.
Ti je jasno? –Strožji bodi!
Nočem videti tega kuštravca! –Mir mi daj! –Nisem še končal!
Te moram povoziti z vozičkom, da me boš ubogala?
Tako, končno!
Si ti to naslikal? –Ja.
Všeč mi je.
Ne pravim, da bi jo obesila doma, ampak …
Koliko lahko dobiva zanjo?
Videla bova. –Videla bova veliko ali malo?
To je …
Si zmešan? –Kaj je?
Brez jezika! –Bolnik!
Ne morem verjeti. Hitreje daj.
Hitreje ne gre.
Res si počasen!
Bo 12 km v redu? –V redu je.
12 km/k je v redu, ne?
Ne gre hitreje? –Ne gre. –Potem pa prav.
O, ja.
Ne, ne, pri ušesih ostani.
Ja, Yvonne? Ne more te slišati, ni blizu.
Ne sliši te, Yvonne.
Prav, točno ob 20.30 prideva.
Prav, zamudila bova. Adijo.
Je živčna? –Za rojstni dan ti pripravlja zabavo presenečenja.
Pol ure zamuja. –Vsako leto je ob živce.
Vso družino povabi in vse gre kot po maslu.
Preverit pridejo, če sem še živ.
Letni pregled.
Presenečenje zaigram.
Trudimo se, ampak umiramo od dolgega časa.
Pardon.
Oprostite.
Se lahko presedete? To je moj stol.
Ne morem. –Prav, hvala.
Hitro se umaknite. Samo za en stol.
Res ste prijazni.
Obleka spremeni človeka. Čeden si.
Kot Barack Obama. –Res?
Všeč sem ji, vem. Barack Obama.
Prefinjeno.
Kot bi tebe primerjal
z Raffarinom ali Georgesom Marchaisom.
Kaj pa je? Koncert boš zamudila.
Pusti me!
Si dobila menstruacijo? –Spelji se! –Kaj je narobe?
Elisa? Elisa?
Pusti me! –Kaj si vzela?
Kaj si naredila?
Kje si dobila to? –V Yvonnini torbici.
Loperamid? Kaj boš s tem?
Bi se rada ubila? Samo par mesecev ne boš srala!
Pusti me pri miru. –Počakaj.
Si vzela tudi paracetamol? Saj umiraš! Tole je resno!
Naj pokličem rešilca? Zakaj si to naredila?
Zaradi Bastiena. –Kaj pa je z njim?
Pustil me je. Ni mu mar zame.
Rekel je, da sem cipa.
To pa ni lepo. –Za vse bi bilo bolje, če bi umrla.
Nehaj z neumnostmi. Pojdiva dol.
Obišči ga v mojem imenu. Pogovori se z njim.
S kom? –Z Bastienom. Plačala ti bom.
Plačala? Se ti je zmešalo?
Nehaj s tem otročjim sranjem.
Prosim te! –Pogovorim naj se z Bastienom,
ti pa mi boš plačala? Za koga me imaš?
Driss, prosim te!
Koliko? –Kreten.
Slog ima. Posebna je.
Ampak 11000 za neznanega umetnika.
Če je ne kupim in cena zraste, mi bo žal,
ti pa boš rekel, da si me opozoril.
V Londonu je razstavljal. –Kmalu bo še v Berlinu.
In v Berlinu.
Kaj pa vem.
11000 evrov je precej.
Povej mi. Je s kom? –Ja, s Fredom.
Kdo je Fred? –Dve leti sta skupaj,
ampak z vzponi in padci. Napet odnos imata.
Zdaj imata burno obdobje.
Mogoče zaradi mene?
Me je kaj omenila? –Ne.
Pravzaprav malo. –Jebenti! Želi si me.
Me vlečeš? –Ne.
Ti kar daj! Enkrat bo Magalie zlezla v mojo posteljo.
Upanje nas žene naprej.
Počasi s tem, če imaš težave s prebavo.
Nisem zdravnik, ampak loperamid pomeni, da te to daje.
Oprostite. Za uslugo bi vas prosil.
Še eno skladbo zame?
Ne, dovolj smo poslušali.
Vivaldijeve Štiri letne čase.
Poletje. –Všeč ti bo.
Ne reci, da ne čutiš ničesar.
Ne, nič. Ne sede mi.
Ob glasbi moraš plesati. –Poskusimo kaj drugega.
Ta mi je znana.
Oglas za kavo!
Posluh, posluh! Izdan mi je ukaz!
Pričakujejo me v dvorcu,
da pripeljem trubadurje!
Dobri vitez sem.
Ta je čudna. Gole ljudi vidim.
Tekajo. Vidim, kako tečejo goli.
In se smejijo.
Dovolj. –Bach je bil seksi.
Ženske so padale nanj. Barry White svojega časa.
Tole pa poznam! Poznam jo. Vsi jo poznajo.
Seveda! Dobili ste Zavod za socialno varstvo.
Vse linije so trenutno zasedene.
Čakali boste dve leti.
Tom in Jerry, ne?
Tom in Jerry! Kak cepec!
Na pomoč! Umetnine …
Po tvoji klasiki poslušajmo zdaj moje.
Earth, Wind & Fire, omenil sem ti jih. Zažigajo.
Nekaj povsem drugega, ne? –Vsekakor je drugače.
Pokliči me in ne bom se oglasil. –Driss!
Driss! –Ne oglašam se.
Zabavo za rojstni dan imaš! Zaplešimo! Dajmo!
Rojstni dan ima!
To, Yvonne! Albert je car.
Zavrti se!
Tako.
Dobro.
In še moje darilo.
Nisem hotel uničiti vzdušja, če se izkaže, da je grda.
Nikoli ne veš. Odgovorila je.
Lahko noč.
Jaz bom odprl, ti boš rabil celo večnost.
Torej?
Ni grda. –Res?
Hudiča! Edina v Dunquerku z vsemi zobmi.
Tudi sporočilo je poslala. "Prihodnji teden sem v Parizu.
Pričakujem tvoj klic … " In tri pike!
Veš, kaj to pomeni? Ne veš? –Kaj dobrega?
Seveda! Dol se hoče dati. Tri pike. Ena, dve, tri.
Dol se hoče dati. –Dol se bom dal.
Dobro kaže. –Kako naj zdaj zaspim?
Uspelo ti bo. Sem jo bom dal.
Pazila bo nate, medtem ko spiš.
Lahko noč, Philippe. Lepo spi.
Še enkrat daj kapo.
Ni slabo. –Ni šans! Železničarju je podoben.
Poskusi klasični stil. –Tudi jaz sem tako rekla.
Kako izgleda tole? –Slabo, preklasično.
Pozabimo kape in klobuke, najdita kaj drugega.
Klasično ali trendovsko.
To je to! Zakon.
Ribiški slog? –Cepec.
Pojdimo v Dunquerke.
Z Yvonne grem. Znašla se bova. –Si prepričan?
Ja, vse bo v redu. –Prav.
Malce sem živčen.
Ni videti. Odlično izgledaš.
4ac minus b na kvadrat. –Minus b na kvadrat? –Ja.
Jaz sem dobil 20. –Pridi sem.
Sprehodi se.
Se me spomniš, Bastien? –Ja. Kaj pa je?
Elisi si rekel nekaj grdega. –Nisem! –Utihni!
Bodi moški in se opraviči. –Prav, žal mi je.
Roke proč. Ne meni, njej. –Prav.
Vsak dan ji prinesi rogljiček. –Navadnega ali z maslom? –Kaj?
Navadnega ali z maslom? –Vseeno je.
Ampak opravi, kot je prav. Lepo ravnaj z njo.
Spelji se. Hitro!
In uredi si frizuro! Baretko nosi.
Koliko je ura? –16.45.
Snemiva kapo.
Pametno.
Koliko je zdaj ura?
46 ali 47. Čas ne teče tako hitro.
Viski bi.
Gospod?
Še enega. –Je pametno? Zmenek imate.
Dvojnega!
Natakar, dvojni viski, prosim.
Halo? -Driss?
Te motim? –V telovadnici sem. Kaj je?
Bi pobegnil? –Brez vprašanj?
Brez vprašanj. –Pobegnil bi rad? -Tako je.
Kam bi šel?
Dihat.
Dihat?
Oprhal se bom in pridem.
Odhajava. Kapo.
Ni še prišla. –Greva!
Dober večer.
Dajte mu malo šampanjca, da se sprosti.
Nisem napet. –Nisi? –Ne.
Sva sama?
Ni drugih potnikov? Sama sva?
Tole mi ni všeč. –Zakaj ne? –Kaj pa vem.
Zdi se, da si preklet.
Nesreča, voziček, žena.
Kot Kennedyjevi.
Gospa? Prosim, dajte mu ovojnico.
Hvala.
Hvala. Zakaj?
Kaj, hudiča? –Toliko si vreden na trgu umetnin.
11000 sem iztržil za sliko.
Nadaljuj, nadarjen si.
Odličen posel. Vedel sem.
Kar občutek sem dobil.
Ob glasbi je bila to zmagovalna mešanica.
Kot razsvetljenje, kot bi zagledal luč.
Naj te ne zanese. –11000 za prvo sliko!
Kaj je bilo to? –Luknja v trupu letala.
Ne bomo preživeli. –Povej, kaj je!
Vesel sem, da sva se srečala. –Ni duhovito.
Vem, da si vajen tragedij, ampak jaz pa ne.
Za kaj takega moraš biti zmešan. –Malo.
Nekaj ti moram povedati, Philippe. Pravi norec si.
Res? Nisem vedel.
Še Drissa pripravi. –Prav.
Ni šans, da me spraviš gor.
Od tu bom fotografiral. "Drissa pripravi."
Kako boš fotografiral? –Kar smej se. Ne bom.
Jebenti.
Ne grem. –Počakaj. –Kako snamem to?
Ni mi treba tega.
Ne bom! Copat se mi je sezul!
Jebenti! Dvigujeva se!
Kaj je, hudiča? Kaj se dogaja? –Nič.
Hej, Driss!
Sprosti se, prijatelj! –Zakaj se vzpenjava? Dol morava.
Jebenti!
Super je!
Dajmo, Driss! –Grozen si!
Podelal si se kot stara mama. –Nisem.
Kje najdeš tetraplegika?
Ne vem. –Kjer si ga pustil.
Dobra. Prasec.
Driss, nekdo te čaka v salonu.
Kaj počneš tu? –To bi moral vprašati tebe.
To si skrival? –Kako si izvedel naslov?
Tole je prišlo s socialne. Z naslovom.
Kaj je to? –Pozabi.
Kaj se je zgodilo? –S skuterja sem padel.
S skuterja? Vstani!
Padel si. Pridi.
Jebenti!
Tu spiš? –Kaj se je zgodilo? –Nič.
Povej mi. –Kaj te briga! Ne teži mi!
Tu si in briga me! –Potegnili so nas. Maščevali se bomo.
Ni šans! Mama ve?
Ne, vse imam v rokah. –Ničesar nimaš v rokah!
Polno kepo te imam! –Vse bo v redu. –Tu počakaj!
Smem leči? –Ne! Ničesar se ne dotikaj!
Razumem! –Pazi na jezik!
Ne, z mano je. Mina, ne jokaj.
Samo praska je. Ne, v redu je.
Pomiri se. Nihče ne bo nikogar ubil.
To so samo prazne grožnje.
Ne morem paziti zanj, delati moram.
Ne, ne povej ji.
Če hočeš jokati, ostani v svoji sobi.
Greva spat? –Malo dlje bom bedel.
Sedi.
Sedi sem.
Kaj praviš nanjo?
Seksi je. –Dobro. Kaj še?
Pojdiva gor. Nekaj moram opraviti.
Včasih si predstavljam, da vstane. Obrne se
in potem zagledam njen obraz.
Fant ti je podoben. Adama, ne?
Tako je. –Že prej sem ga opazil.
Če bi ga videl na ulici, bi vedel, da je tvoj brat.
Nenavadno.
Zakaj? –Ni moj brat.
Ni? –Zapleteno je.
Je tvoj brat ali ne?
Prav, razumem. Pojdiva.
Moji starši …
Niso moji starši. Stric in teta sta.
Ko sem imel osem let, sta me pripeljala iz Senegala.
Nista mogla imeti otrok, brat pa jih je imel cel kup.
Najstarejše sta izbrala. Mene.
Bakari sem. To je moje pravo ime.
V četrti je bilo kup Bakarijev, zato me kličejo Idriss in Driss.
In potem? –Moja mama, torej teta,
je naenkrat zanosila. In še enkrat. Stric je umrl.
Prišli so novi moški in novi otroci. Pravim, da je zapleteno.
Je treba mladega Adamo spraviti v red?
Pote je prišel, ne?
Driss,
končajva s tem.
Ne moreš vse življenje negovati invalida.
Po svojem napornem delu si zaslužiš nagrado.
Pojdiva. –Prav.
Bassari Bakari. Bakari Bassari.
Lepo je. Poetično.
Aliteracijo vsebuje. Veš, kaj je to? –Ne.
Dobro jutro. –Dobro jutro, Bastien. Hvala.
Jutri se vidiva. Za kosilo bi jih še potrebovali.
Prav. Nasvidenje, Yvonne. –Si prinesel pecivo zame? –Ja.
Hvala. –Pozdravite Eliso. –Se vidiva jutri.
Bastien, stari! Kaj dogaja? Pridi!
Torej res odhajaš?
Ja, tvojo številko imam. Slišala se bova.
Ne bo lahko, ampak bodi močna.
Škoda, V tvojo sobo se selim. Mojo je poplavilo.
Mogoče bom vseeno ostal. Stisniti se bova morala.
Gneča bi bila. Ne živim sama.
Tako.
Naj ti predstavim Frederique. –Dober dan.
Zdravo.
Torej … –Kaj? –Zdaj razumem.
To je bilo torej. Dejansko si … –Ja.
Potem se ne bova poljubila v slovo.
Tudi v troje mi je všeč.
Z veseljem, ampak ne zdaj, ker se mi mudi.
Lahko pridem nocoj. Zdaj pa se mi mudi.
Šalim se.
Adijo, punci.
G. Michel Sabourdi!
Na drugem kanalu ga imej in nikoli ga ne ugasni.
Si jezen zaradi Magalie? –Ne, privoščila si se me.
Nisem razumel, zakaj se mi vztrajno upira.
Poljub v slovo?
Prav.
Yvonne!
Vedno me zafrkavaš.
Se vidiva!
Trenutek!
Tega ne potrebujemo več.
Prav. Nasvidenje.
Daj nogo dol. Pridi.
Katera banka?
Prosim, umaknite avto. Ne smete parkirati tu.
Vidite znak? –Umaknil se bom.
Hvala. –Pozneje bom poklical.
Zakaj ga zafrkavaš? Saj nimava avta.
Za princip gre.
Tam me počakaj.
Kaj čakaš?
Prihajam.
Če želite, lahko odpovem zmenek.
Nikakor! Zakaj pa? Pojdite in se imejte lepo.
V redu je, Yvonne, pripravljen sem. –Trenutek.
Vse je pripravljeno, samo postrežete.
Če bo kaj narobe, pokličite.
Pokličite me.
Če vam je prav, bom postregel večerjo.
Slecite haljo, počutim se kot v norišnici.
Prav.
Imate cigareto? –Ne, ne kadim.
Včasih sem, ampak sem pred kratkim nehal.
Resno vam škodi, tudi če se ne ukvarjate s športom.
Za pljuča, dihanje in drugo.
Ne boste jedli?
Pazite! –Oprostite.
Kaj je? –Hoteli ste masažo lobanje. To je g. Jacquet.
Dober dan. –Odidite. Pustite me samega!
Ven! –Zaradi mene? –Kje pa.
Z levo nogo je vstal. No, zbudil se je …
"Z levo nogo je vstal." Kakšna pizda. Kreten.
Driss Bassari. Na vrsti ste.
Pred mesecem dni ste dobili vozniško?
Že prej sem vozil.
V glavnem na zasebnih cestah in dirkališčih,
posestih in parkiriščih. Dober voznik sem.
Prebrala sem vašo prijavnico.
Opisali ste se z eno besedo. Pragmatičen. –Tako je.
To je pomembno. Še nekaj ste pozabili omeniti. –Res?
Morda bi morali prebrati naš slogan.
Aleksandrinec. –Kako?
Morda bi morali
prebrati naš slogan. Dvanajsterec.
Ni bilo namerno. –Ob pravem času na pravem mestu.
Imate tudi Dalijeve ure, za umetniški vtis.
Morda.
Imate radi umetnost? –Ja, Goya mi je všeč.
Ni slab, le da zadnje čase ne slika dosti.
Že grem! Takoj!
Ste dobro?
Poberite se.
Bi vodo? Obkladke?
Poberite se.
Samo … –Poberite se!
Hvala, Bruno. –Lep konec tedna ti želim.
V ponedeljek se vidiva.
Kaj pa je? –Slabe volje je.
Kje je? –Malo prej je bil na vrtu.
Kaj dogaja, stari?
Kaj ti bo ta brada?
Serpico? Jean Jaures?
Ziher je ena od postaj podzemne. Victor Hugo?
Zapustil si se. Še dobro, da sem se oglasil.
Takoj pridem.
Kaj bova zdaj? –Meni prepusti.
Ni slabo, kaj?
En rez bi mi marsikaj olajšal.
V dobri formi si, kar mi je všeč.
Lahko odpreš oči. Potrudil sem se.
Čista groza! Ogabno!
Grozno! –Pristaja ti. –Ne!
Predstavljaj si. Usnjen brezrokavnik,
zapestnica z neti, kapa v slogu Village People.
Že vem! Jose Bove! Izrezan on si!
Hudo. Podoben si pravoslavnemu duhovniku.
Pop!
Daj, no. Zmešan je.
Kaj počneš?
Pričakujem najhujše. –Tale je dobra. Poglej.
Moj ded. –Resno?
Philippe, tvoji brki me spravljajo ob pamet.
Dovolj, vse bom obril. –Hvala. –Dobro.
Ne, ni duhovito. Ne.
Nein! To si hotel reči.
Ne strinjam se.
Philippe je besen! –Tvoja igračka sem.
V norišnici boš končal. –Ne bi rad začel vojne?
Čas je za britvico.
Se zabavaš? –Pa kako!
Nacistični tetraplegik.
Tak pozdrav je bil nenavaden.
Privoščil si se me, zdaj pa me obrij.
Dober dan, gospod. –Rezervacija na ime Bassari.
Miza osem. –Za mano, prosim.
Sem. –Hvala.
Ne bom ostal na kosilu, Philippe.
Zakaj ne? –Ampak ne boš sam.
Pravzaprav imaš zmenek.
Zmenek? Kaj se dogaja?
Brez panike, vse bo v redu.
Tokrat je ne moreš pobrisati.
Mimogrede,
rabil sem malo časa, ampak sem našel.
Še zame jo poljubi.
Driss! Driss!
Kaj se dogaja?
Zdravo, Philippe.
Philippe Pozzo Di Borgo živi zdaj v Maroku.
Znova se je poročil in ima dve majhni hčerki.
Abdel Sellou ima svoje podjetje, je poročen in ima tri otroke.
Philippe in Abdel sta še vedno dobra prijatelja.
Prevod po angleški predlogi Miša Šavor
Tehnična obdelava BLITZ Film & Video Distribution