FASCINAȚIE
GINJIRO
Sper să-mi iertați povestioarele prostuțe...
Pot să mă laud cu ceva?
Mi-am făcut o nouă prietenă. O prietenă!
Nu ea.
Deși ea nu e rea.
Dar, conform scriitorului meu personal, ea ar fi prea multă bătaie de cap.
Glumesc. Fratele meu yakuza mi-a spus asta.
Alo? Tora-volta?
Numele meu nu e Tora-volta!
Nu mă mai suna în timpul pauzelor tale, proasto!
Ți-am spus, sunt ocupat!
- E o fată? - Da, scuze.
Ce? Asta e alegerea mea!
Alo?
Bună, Gin-gin!
Oprește acum!
Asta e iubita mea. Drăguță, nu?
Nu e foarte drăguță?
Numele ei e Risa. Lucrează la un butic în Urahara.
Ți-am spus că sunt ocupat!
Tu m-ai sunat.
Ce? Nu știu! Asta nu e treaba ta!
Ce? Vorbim mai târziu. Închid acum.
- Era iubita ta? - Da, scuze.
Fetele sunt enervante, nu?
Pot să-mi întind picioarele?
Scuzați-mă.
Da, și fratele meu yakuza, Tora-volta...
E destul de drăguț, dar nu are deloc simțul umorului.
Totuși, a devenit elevul unui rakugoka.
200 000 de yeni?
Mai gândește-te. Dacă plătește 100 000 pe lună, nu va termina până în 2008!
Adică nu poți ieși din organizație până în 2008.
Șeful spune asta pentru că-i pasă.
Yamazaki, du-te și informează-l pe Yanaka.
Atunci s-o creștem la 200 000 de yeni.
O să plătesc 200 000 de yeni pentru fiecare poveste.
Nu ai nimic împotrivă, da?
Poți învăța doar două povești pe lună și să plătești 100 000 pe poveste.
E prea mult! Mă subestimezi?
- Eu n-am nicio problemă, dar... - Două sute de mii pe lună...
E cam greu.
Ce zici de asta, Kotora?
Dă-mi toată suma în avans
și te învăț în ritmul tău.
Nu fi obraznic!
El e fiul maestrului, Ryuji.
Se pare că el este un geniu rakugo.
Dar nu are deloc simțul modei.
Aveți ceva mai ciudat? Ceva sub 1 000 de yeni.
Ieși afară! Ăsta nu e un magazinaș de chilipiruri!
Dle cameraman, dați camera un pic mai la dreapta.
Încă puțin...
Stop!
E foarte drăguță.
Îmi pare rău că vorbesc atâta despre mine.
Doar că mă iubesc!
Și, de ce nu? Se pare că eu nu o să apar prea mult azi.
Ce? Ce-i cu starea asta?
Trebuie să spun ceva?
Tigru și Dragon!
Maestre! Maestre!
E un tip ciudat în public. Ai grijă.
- Tipul care arată ca un ou decojit? - Da, el e.
- Unde e așezat? - În mijlocul rândului din față.
Citește o carte cu compilații rakugo în loc să asculte!
- Hei! Aia era mașina mea! - Scuze! Atunci, mașina mea...
A ta e aia portocalie!
- Asta. - Ți-am mai spus.
Ai făcut o greșeală mare, deci fiecare plătiți 1 000 de dolari.
- Plătiți! - Bine, o să plătesc.
- Eu am doar o bancnotă de 10 000! - Dă-o!
Kotora! E rândul tău!
Plătiți sau vă înec pe toți în râul Sumida!
Nu, nu! E doar un joc!
A câștigat un concurs de rakugo amator. Acum se crede critic. Nu-mi place.
Totuși,
e faimos printre fanii de rakugo
pentru că are ochi pentru talentele în devenire.
Oare pe cine a venit să vadă azi?
Oare pe mine?
- Pe mine? - Aș putea fi eu.
Am avut ocazia
să te văd povestind „Manju Kowai”.
Așa, carevasăzică?
Și când vine vorba de spirit, tu te remarci pe lângă ceilalți.
Și ai avut un ritm bun la punctul culminant.
Ai schimbat o glumă posibil ofensatoare în ceva foarte amuzant
și ai reușit să nu întreci limita.
A fost genial, ceea ce e neobișnuit la un rakugoka nou.
- Ai vreo problemă, spune-mi-o în față! - Te laudă.
Chiar te laudă.
Totuși, dacă mă lași să spun ceva,
aia nu a fost rakugo deloc.
A fost mai degrabă cum vorbesc mafioții.
- Mulțumesc. - Asta n-a fost laudă.
Dacă nu ai încredere în clasici, spune propriile tale creații rakugo.
Ceea ce ai făcut tu a fost un sacrilegiu. A fost plagiat. Ești un hoț!
Pune tăiețeii jos înainte să vorbești.
Ia te uită cine e.
Al doilea fiu al lui Hayashiyate Donbei, Kotatsu!
Scuze, dar m-am retras.
Mă bucur să aud asta! Nu făceai progrese, oricum.
„Shinagawa Shinju” a ta a fost comparată cu a maestrului Shincho.
Dar, dacă mă întrebi pe mine, nu faci nici cât un melc de pe piatra lui funerară!
M-am retras deja, așa că nu mă mai poate răni ceea ce spui!
Poftim cartea mea de vizită.
Am pus o recenzie a interpretării tale pe site-ul meu, citește-o și studiaz-o.
Iar ești aici, Aoshima Yukio?
E Awashima!
Ce e asta? Pare ceva îngrozitor!
Sunt doar tăieței.
Jumptei-Jump, alias Awashima Yukio.
Am auzit că e destul de talentat la rakugo.
Faimosul maestru Shincho a vrut să-l învețe, dar a refuzat,
spunând că e deja un povestitor de rakugo de top!
E incredibil, Kotora. Ai un urmăritor.
Eu am avut doi.
- Aia e piesa mea. - Doar am atins-o.
UDON
„Kotora va fi interpretul anului.” „De fapt, deja e.”
„M-am îndrăgostit de Kotora. Toată lumea are gusturi bune!”
„Pun pariu că e bun la pat.”
M-ai văzut în pat?
- Nu eu! Lumea a scris lucrurile astea! - Ce naiba sunt eu?
Zic că am venit undeva. Sunt ciclul vreunei gagici sau ce?
Trebuie să te gândești la ceva mai inteligent. Ești un... Scuze.
Păi, dacă ajungi faimos și îi iei numele tatălui meu,
nu va mai trebui să fac rakugo vreodată.
Eu?
Să preiau numele maestrului?
Ies afară, vacă urâtă!
- Fostă vacă urâtă! - E mai bine.
Să faci bine să ai grijă de magazin!
Nu e ca și cum o să avem clienți.
Vă merge prost, ca de obicei?
Mai rău. Azi am vândut doar o insignă tâmpită de tablă.
Dacă nu apărem în vreo revistă, sigur dăm faliment.
E aici!
- Ce? - Cine?
Șeful Kataoka! El e zeul modei străzii!
A făcut adidași cu un creator necunoscut care s-au vândut cu milioanele!
De asemenea descoperă și vedete în devenire!
Dar face și restaurante faimoase.
Lucrează cu magazine pentru a publica albume.
Se pare că a creat noua cafenea de pe Meiji-dori.
Erau multe vedete la petrecere!
Umblă și un zvon că a inventat cuvântul „colaborare”!
Dacă te recunoaște, cu siguranță vei ajunge mare!
Deci, ce face cu adevărat?
Cum mă așteptam, nu intră aici...
- Mă duc eu să-l aduc. - Nu, nu!
Salut.
Bine ați venit...
Am să mai întreb o dată.
- Ești sigur că pe mine mă vrei? - Da.
De ce vrei să studiezi cu maestrul nostru și nu cu maestrul Shincho?
Pentru că avem personalități conflictuale.
Ce tupeu, pendulă bătrână!
Tic-tac! E ora 3 fix!
Și, cum voi, ceilalți elevi, nu sunteți buni, îmi va fi mai ușor să am succes.
- Ce-ai spus? - Nu, nu. E prea devreme pentru asta.
Deci,
ești dispus să începi de jos de tot?
Trebuie să-ți găsim un nume...
Îi avem pe Donta,
Donkichi,
Dontsuku, Donburi,
iar tu erai... Donguri?
E Udon, domnule.
Tu i-ai pus numele ăsta! Ce zici de Chandongon?
- Nu! - L-a refuzat!
Îmi pare rău, dar,
eu mă numesc Jumptei-Jump
și deja am fani!
- O întrebare! - Ce este?
Nu e pentru tine!
- Cine e ea? - Ce?
Fata aia?
Nu sunt sigur...
Sunt Megumi. Încântată de cunoștință!
Ce s-a întâmplat? S-a făcut roșu!
- Poate e virgin? - E nepoliticos!
Chiar ești?
Până la urmă,
rakugo e iubirea mea.
Ce drăguț!
O să fim la reality TV!
E jounetsu tairiku?
Când intri într-un așa magazin, intri în modul de producător de modă a străzii!
Urăsc să fiu etichetat așa.
Tot ce fac este să merg pe străzi și să simt vibrația
a ceea ce va fi următoarea senzație.
Îmi pare rău.
De obicei, urăsc să fiu categorisit.
Nu înțeleg o vorbă din ce spune.
Înțeleg! Înțeleg în totalitate ce spuneți!
Asta o să fie tare!
- Pe bune? - Asta e fantastică! Super fantastică!
Ce e atât de fantastic?
Acest stil nasol, demodat, mi se pare foarte nou și proaspăt.
Fantastic de proaspăt!
Nu-i așa?
Dar nu se vând deloc!
- Carte de vizită? - Am una!
Ați auzit, oameni buni? Șeful e aici! Dumnezeule!
Scuze, el e Chibi-T, care are un magazin din apropiere.
Bună ziua.
O să fie o petrecere la clubul meu în curând.
De ce nu vii? O să-ți trec numele pe lista VIP.
Nu pot să cred!
Știți... artă, modă, muzică...
Dobor toate barierele.
Vreau să colaborez cu persoane care-mi împărtășesc idealul.
Ce părere ai, Ryu-chan?
O fac! Ryu-chan o va face cu siguranță!
- Cum rămâne cu rakugo? - Te contactez eu.
Te-a ignorat total, frate.
Ce nebunie! Am vorbit cu Șeful și i-am dat cartea mea de vizită!
Ryu-chan, asta e ocazia ta!
E o colaborare! O colaborare de festival de vis!
Nu prea pricep ce se întâmplă, dar felicitări.
Uită de rakugo.
Ura! Am reușit!
M-am întors!
Bine ai venit.
Doamnă.
Doamnă?
- Doamnă? - Ce s-a întâmplat?
- Ce se întâmplă? De ce e ăla aici? - Se va pregăti aici o lună.
- Va fi colegul tău de azi. - El?
- Mulțumesc că m-ați lăsat la baie. - Tu de ce le folosești baia?
Tora-chan! Te-ai întors târziu acasă azi!
- Vrei o bere? - Du-te înapoi în dormitorul tău!
Îmi aduci și mie o bere, te rog?
Doamnă, sunteți prea amabilă!
Casa asta e plină de străini!
Nici eu nu vă sunt rudă.
- Noroc! - Noroc!
Tora-chan!
Pot să mă duc acolo?
Sigur că nu, idioato!
Tora-chan...
O să ieșim?
- Nu, nu ieșim! - Dar am ieșit de două ori!
Liniște. O să-l trezești!
Nu-ți face griji, e virgin.
Nu e amuzant? E prima dată când văd un virgin adevărat!
Culcă-te! Nu te trezești de dimineață?
Eu sunt Yanaka de la Dragon Soda...
Intră.
- Scuzați-mă! - Ai primit e-mailul meu?
Da, domnule. Dar...
sunteți sigur că pe mine mă vreți?
Am mai cercetat și alte magazine,
dar erau prea ordonate și plictisitoare.
Creațiile tale sunt... mai îndrăznețe.
Uite niște schițe ale fluturașilor.
„Noaptea Dragonului... înflăcărat”?
Simți, nu?
E o petrecere rave la un club din Aoyama în fiecare sâmbătă.
După asta, o să ne ocupăm și de reviste, și de magazine.
Vreau să creezi niște brățări.
Va fi nevoie de ele ca să intri. „Accesul”, ca să zic așa.
Nu pot intra în club fără să cumpere brățările mele.
- La asta vă referiți? - Dap, exact.
Poți să-mi creezi niște mostre de brățări în stilul tău?
E aici! E aici!
E aici!
Cred că glumești!
Sărut mâna pentru masă!
Supa miso e atât de bună azi!
Familia lui Megumi ne-a trimis aceste cepe verzi crescute la ferma lor!
Nu-i de mirare că cepele sunt atât de slabe. Doza zilnică de subțirime.
Ai de gând să te muți aici sau ce?
Hei, tu, maestre Shonen Jump!
- Măcar spune „bună dimineața”! - Iar sari peste micul-dejun?
Sunt în regulă. Cui îi spui tu Shonen Jump?
- Vezi cum vorbești cu el, golanule. - Stai, Kotora. Awashima...
Awashima, ascultă.
Să mănânci cu restul și să treci peste glumele plictisitoare ale fratelui tău
e o parte din pregătirea ta.
Am să beau niște cafea, atunci.
Creierul meu gândește mai încet dacă mănânc dimineața.
Serios?
Kotor, ar trebui să începem o poveste nouă în curând.
Stai puțin. Stai puțin...
- Nu te uita! - Scuze.
Mă poți învăța una cu hohote, precum „Manju Kowai”?
- Să încercăm „Cha no yu”? - Ce e „Cha no yu”?
Era odată un bărbat din Kuramae
care era obsedat să facă bani și nu avea niciun hobby...
Oprește-te, ochelaristule! Mă faci să-mi piară pofta!
Și despre ce e?
Despre un om ca tine, obsedat să facă bani
și care a îmbătrânit și a decis că-i trebuie un hobby.
Așa că se apucă de ceremonia ceaiului, pe care nimeni din...
Îmi pare rău. Am s-o spun azi, așa că ascultă cu atenție.
Da.
- Scuze dacă te-am jignit. - Bine.
Tu ce poveste vei spune, Awashima?
Eu încă sunt începător, deci probabil voi spune „Manju Kowai”.
Îl lași pe el să joace? Ești prea blând cu el!
Gata cu glumele plictisitoare. Mănâncă.
Bine, am de filmat un special cu o reuniune înlăcrimată azi.
Nu trebuie să-mi folosesc creierul, așa că voi mânca!
SARI
A fost o dată un bărbat din Kuramae
care era obsedat să facă bani și nu avea niciun hobby...
Spune „Cha no yu”.
...s-a pensionat și i-a dat fiului său afacerea sa...
Am ajuns un mare creator de modă!
Hei! Spune „Cha no yu”!
Ce?
Sadakichi!
„Da! E Sadakichi.
Negishi e atât de pustiu în comparație cu Kuramae, nu?”
Ticălosul!
Încearcă să concureze cu tine, maestre!
- Să-l scoatem de pe scenă? - Stați.
Hai să vedem cât de bun e.
Zdrăngănea la koto!
„Nu zdrăngăni la koto, cânți la el!”
Ei bine, unghiile ei nu erau destul de lungi,
așa că și-a pus unghii false.
Apoi, și-a închis ochii așa și...
așa și... zdrang, zdrang...
Zdrang, zdrang...
În loc să fumezi toată ziua, de ce nu te apuci de un hobby?
Păi, ar fi ceva de care sunt interesat să mă apuc.
- Ce anume? - Arta ceremoniei ceaiului.
L-am văzut pe tânărul maestru amestecând în ceainic și bând!
E un hobby rafinat. Ar trebui să te apuci.
Da, dar l-am învățat acum mult timp.
Am uitat cum s-o fac.
Ce ai uitat?
Totul.
Atunci nu știi cum s-o faci.
Sigur că nu, Sadakichi! Mi-aș aminti dacă aș face-o din nou.
Mi se pare că trebuie să pui niște pudră verde în ceainic...
Poate făină de soia verde?
Da! Făină de soia verde!
Chiar și dacă s-ar muta la munte, snobii n-ar înțelege.
Iar acum o amesteci.
Vreau să beau și eu.
Nu grăbi lucrurile. După ce îl amesteci așa, trebuie să facă spumă.
Ce ciudat.
Ciudat... Când tânărul maestru din Kuramae l-a făcut, s-a înspumat repede.
Al tău abia face spumă.
Poate am uitat să adaug ceva ierburi medicinale care ajută să facă spumă.
Scoarță de copac de săpun?
Scoarță de copac de săpun!
A început să facă bule.
Acum nici nu mai trebuie să amestecăm!
Atunci doar iei puțină spumă și o pui aici.
Ia gustă.
Mai întâi dv., dle.
Bea. Nu e frumos să te abții la o ceremonie a ceaiului.
Bea.
- Dar nu știu eticheta corespunzătoare. - Desigur!
Nu te-am învățat eticheta. Desigur!
O pui...
în palmă așa.
Apoi o întorci așa de trei ori.
O întorci?
Și apoi o duci spre gură.
- Dar sunt atât de multe bule... - Da.
Trebuie să... le sufli...
în partea cealaltă.
Ce rafinat!
Bea!
„Acum!”
Tipul ăsta nou joacă destul de bine.
Mie nu prea-mi place, totuși.
„Rafinat, nu-i așa?!”
„Da, domnule. Nu mi-am dat seama
că lucrurile rafinate te strică la stomac!”
„Văd că și tu ai învățat să apreciezi rafinamentul!”
Scuze.
Poate maestrul va spune altă poveste.
DONBEI
Te-am așteptat, Don-chan!
Mulțumesc că ați venit să mă vedeți.
Este un cuvânt frumos în japoneză, „furyu”, ceea ce înseamnă rafinament...
E atât de în vogă! Asta chiar e fantastic! E fantastic!
Brățările se fac de obicei din ceva ca prosopul
așa că am decis să le fac din plasă!
Deci e ca o brățară care nu se umezește? Fantastic!
Ei bine, „furyu” e remarcabil pentru cei care-i înțeleg
adevărata semnificație...
Dar pentru cei care n-au habar,
nu e decât o bătaie de cap...
Hei! Don-chan spune și el „Cha no yu”!
„Era o dată un bărbat...”
E „Cha no yu” din nou! Ce se petrece?
- Dle! Scuzați-mă o secundă! - Măi, să fie! Șeful magazinului de tofu!
- Bună ziua! - Nu mai bâjbâi și grăbește-te.
Știu!
Păreți să vă grăbiți.
Ați fost foarte amabil cu mine toți anii ăștia,
dar ne mutăm.
Și eu mă mut!
Și tu? Dar afacerea merge foarte bine!
Și a dv.! Nu ați chemat un tâmplat la dv. acum câteva zile?
Ascultă. Am primit o scrisoare de la șeful mare.
- M-a invitat la ceremonia ceaiului. - Ce?! Și pe dv.?
Și tu ai primit scrisoarea?
Da! Știți cum ceremoniile ceaiului au atâtea reguli obositoare și etichetă
de la început la sfârșit? Nu am vrut să mă fac de râs...
Am refuzat azi, așa că m-a rugat să trec mâine.
Nu am cum să scap, decât dacă mă mut.
Familia mea chiar a și ținut o ședință pentru asta!
Bunica mea a spus că familia nu a fost niciodată făcută de râs
și că nu se poate ca ignoranța mea să aducă rușine întregii familii!
M-am hotărât să mă mut într-un oraș unde ceremoniile nu mă vor urmări!
Felul de a povesti al lui Don-chan e la un alt nivel!
„Pun pariu că profesorul de alături a primit și el o scrisoare!”
„Măcar un profesor ar trebui să știe manierele potrivite ceremoniei ceaiului!”
„Scuzați-ne!”
Scuzați-ne!
Vai... E dezordine mare în casa mea acum.
- Scuzați-ne! - Păreți foarte ocupat.
Vedeți dv., trebuie să mă mut dintr-un motiv ciudat...
Mutatul pare să fie la modă acum.
Șeful mare v-a trimis o scrisoare, nu?
Și nu vreți să vă faceți de râs, așa că vă mutați, nu?
Ce... Ești vreun ghicitor sau ce?
Nu știți eticheta pentru ceremonia ceaiului?
Știu cum să beau din ceașcă, dar...
E minunat! Nu va trebui să ne mutăm!
Dar mai sunt atât de multe lucruri de știut!
O să fie bine! Să mergem!
Și așa, cei trei s-au decis să se uite și să copieze pensionarul...
Dar pensionarul plănuia să-i copieze pe invitații săi.
Niciunul nu era de încredere!
Poftiți.
Deci trebuie să ne chircim și să ne învârtim capul așa.
Tu urmezi.
Ce rafinat.
- Am sosit acasă! - Am sosit acasă!
- Nu ne-am mai văzut de mult! - Hei! Ești aici!
E o colaborare! Șeful Kataoka o să producă astea!
- Pe bune? - Mi-a făcut o ofertă oficială!
Dacă îi plac creațiile mele, o să comande câte 2 000 pe lună!
E minunat!
Maestre! Aruncă o privire! Astea sunt creațiile lui Ryuji!
Le putem purta
când mergem la baruri în Ginza și să seducem femeile cu ele!
Unde e Awashima?
- E sus. - Spune-i să coboare.
Don-chan! De ce nu-i spui lui Ryuji măcar ce părere ai?
Nu, mulțumesc.
Ce sunt astea?
Nu sunt rele deloc.
Ce rafinate sunt!
- Auzi, faci mișto de mine? - Cu siguranță.
Ce rost are să-mi spun părerea despre hobby-ul idiot al cuiva?
Ți-am spus, nu e doar un hobby!
Atunci nu te mai întoarce în casa asta până nu ai succes!
Maestre!
- Încăpățânat... - Oprește-te, Ryuji! Și tu, maestre!
Sayuri-chan plânge!
Ce?
Nu contează, nu plânge.
Îmi pare rău, sunt nou la asta, nu m-am sincronizat...
- Asta? - Da.
Kotora...
Ai ascultat două...
versiuni diferite ale „Cha no yu” azi. Ce părere ai?
- Pot să fiu sincer? - Te rog.
Versiunea lui Awashima m-a făcut să râd.
Dar cea pe care vreau s-o ascult iar...
e cea a dv.
Așa stau lucrurile? Înțeleg.
După cum poți vedea, o poveste clasică se poate schimba în funcție de povestitor.
Asta este ce o face atât de interesantă.
Nu există o versiune corectă.
Deci, Kotora,
totul depinde de cum o vei aranja tu.
Nu.
Nu o să fac aranjamente.
După ce l-am ascultat, mi-am dat seama
că a fi tânăr sau fără experiență poate fi o scuză.
Acum, vreau să spun o poveste clasică corect.
Nu.
Am s-o fac.
Înțeleg. Dacă așa stau lucrurile, bine.
Bine. Înțeleg. Dă tot ce ai mai bun.
- În orice caz, Awashima... - Da?
Îmi pare rău,
dar nu am nimic care să te învăț.
- Maestre... - Ai niște abilități excelente.
Asta e important.
Ți-ai însușit bine poveștile clasice.
Dar tu...
Nu ai atitudinea corectă
când vine vorba de a învăța de la altcineva.
Nu am timp de pierdut cu cineva care nu vrea să învețe.
Îmi pare rău,
dar va trebui să te rog
să pleci.
Apreciez colaborarea.
YANAKA HAYASHIYATE DONBEI
Așteaptă!
Mi-a plăcut „Cha no yu” a ta.
Asta e tot ce am vrut să spun.
Hai să ne întrecem și să vedem cine ajunge la cel mai înalt rang.
- Ce? - Am să vin să te văd iar.
Bine.
SPRE MAESTRUL DONBEI
Toată lumea vrea boaba de jeleu dulce!
E o pierdere de timp să stai atâta la desert pentru ceremonia ceaiului.
Au hotărât să-și facă propriile dulciuri ieftine fierbând cartofi dulci
cu zahăr și miere.
Nu aveau ulei de susan, așa că au folosit niște gaz lampant pentru glazură.
Pe dinafară, arătau bine, dar aveau un gust îngrozitor.
Le-au spus Rikyu Manju și...
„Kotora e terminat!”
„Ce dezamăgire. E un rakugo clasic banal.”
„Ce tâmpenie din partea mea să cred că are talent.”
„Dar tot cred că e bun la pat.”
Habar n-au despre ce vorbesc!
Crezi că ai ajuns, în sfârșit, și apoi totul se termină... ca un ciclu.
Chiar nu înțeleg gluma.
Musafirii care mănâncă dulciurile se duc la baie
și le aruncă pe geam, lovind un fermier în față,
iar acesta spune: „Iar țin o ceremonie a ceaiului.”
E amuzant?
- Păi, are sens. - Cum?
Musafirii s-au prefăcut că le mănâncă, dar, de fapt, le aruncau.
Fermierul a văzut asta de multe ori, așa că a zis:
„Iar țin încă una.”
- Ești deșteaptă. - Acum te-ai prins?
Tot nu m-am prins. De ce se duc tocmai până la baie?
Când primesc mâncare proastă, eu le spun că e proastă!
Chiar le fac un serviciu.
Ce părere aveți despre asta?
E jalnică.
Ce e în neregulă cu el?
Se pare că Kataoka nu a dat aprobarea încă.
E o persoană incredibilă. Dar nu prea-mi spune părerea lui.
La fiecare ședință, vin oameni care spun diverse.
El tot spune chestii ca: „E atât de în vogă!” „Fantastic!”
La început eram entuziasmat, dar, până la urmă, nu s-a hotărât nimic.
Acum sunt confuz.
Știu că sunt jalnic!
Dar chiar dacă sunt jalnic, insist în stilul meu!
Dar dacă va continua așa, o să ajung să fac ceva de care nu o să fiu mulțumit.
Cred...
că nici asta nu e bună.
- Cred că și eu devin confuz. - Ce?
Mi-am dat seama că nu o să fiu mai bun dacă tot fac ce e ușor pentru mine.
Așa că m-am decis să o iau de la început
și apoi lumea a spus că sunt varză.
Han-chan?
Crezi că oden-ul tău e bun?
Desigur! Nu credeți că oden-ul din seara asta e cel mai bun pe anul ăsta?
- Oamenii sunt atât de simpli. - Ce?
Chiar dacă oden-ul are gust de rahat,
tot îl mâncați când bucătarul are atât de multă încredere.
Dați-mi-l pe cel maro care arată ca o mănușă căzută în veceu.
E tofu prăjit kinchaku!
Privindu-l pe Donta mă face să mă gândesc...
Se întâmplă ceva cu el?
Cum vă simțiți, Donta-san?
Surorile au fost despărțite atâția ani...
Păi, ai zis ieri
că lui Donta chiar îi place rakugo.
Dar nu mai face asta acum.
Crede că ar trebui să devină faimos la TV
și apoi să facă rakugo, odată ce devine faimos.
Plânge prea mult.
Nu știu dacă eu ar trebui să fac ceva original și apoi să trec la opere clasice...
Sau să fiu încăpățânat și să rămân la clasice ca maestrul.
Trebuie să mă hotărăsc.
- Hai să mergem la un bordel sau ceva! - De ce?
Pentru că asta ar spune un yakuza...
Scuze.
Am să mai rezist puțin.
Corect.
Am uitat...
Numărul lui Megumi.
- Nu! Nu acum! - E în regulă...
- E în regulă! - Nu!
- Haide! - Nu!
- De ce nu-l păstrezi? - Nu, pe bune!
- Păstrează-l! Idiotule! - Nu!
Au!
La naiba! Am...
E slab! Nu primești puncte!
Uchimura nu ar accepta reacția aia!
Cine naiba e Uchimura?
Sunt Ryuji de la Dragon Soda. Am adus mai multe mostre de brățări.
Scuze, poți să vii mâine? Nu e nimeni aici acum.
Am venit pentru opinia dv.
E o imagine cu dragonul Urahara în flăcări!
Desigur are rol de bilet la eveniment
și e din material rezistent, deci poate fi purtată zilnic.
Cât va costa?
Chiar și cu taxa de intrare,
din moment ce e doar o brățară, 3 500 de yeni fiecare.
- O să cam depăsești bugetul! - E în regulă,
atâta timp cât ajută la promovarea Dragon Soda.
Bine. Hai s-o folosim pe asta.
E foarte în vogă și fantastică!
Da!
KOTORA
Tigru, tigru, jirettaiga!
Bravo!
„Furyu”, sau rafinamentul, nu e decât o bătaie de cap pentru cei
care nu înțeleg ce este...
„Cha no yu” din nou?
Mofturile astea sunt așa bătaie de cap.
Cu puțin timp în urmă, tot ce era nou și marfă
ar fi fost numit „radical”.
Dar acum, oamenii folosesc cuvinte ca „în vogă” și „fantastic”.
Asta înseamnă că publicul care a venit să vadă
rakugo-ul „în vogă” sunt „fantastici”!
Negustorul Ryu...
- Am așteptat asta! - Nici n-am început!
La ce râdeți?
Ei bine, negustorul Ryu avea în sfârșit un client,
cineva căruia i-ați spune „om de spectacol” acum.
În termenii de azi este producător.
Ei bine, producătorul a hotărât să găzduiască un eveniment.
În engleză, ar fi numit „Noaptea Dragonului”.
Pentru a condimenta lucrurile, a hotărât ca Ryu să facă
brățări care să fie puse în jurul încheieturilor participanților.
Era cea mai mare ocazie pe care Ryu o avea.
Așa că a încercat să creeze cele mai bune brățări posibile.
Gata!
Din păcate pentru Ryu,
nu avea absolut niciun ban.
Și, în plus, tatăl lui era încăpățânat și înglodat în datorii!
Singura persoană la care putea apela era fratele lui, Anrakutei Bonta.
Nu-i spune tatei.
Frate...
Tu m-ai ajutat data trecută.
Lasă-mă să mai fiu și eu fratele tău.
Dar,
frate...
Nu subestima o vedetă!
Nu e de ajuns!
Asta e scrisoarea mea de mulțumire. Citește-o.
N-a avut de ales decât s-o trimită pe angajata Risa după ajutoare.
Ea e prietena mea.
- Încântată de cunoștință. - Cum te cheamă?
Risa.
Nu zău? Risa-chan?
Ce iubită frumoasă ți-ai găsit!
Sunteți foarte sofisticat și chipeș! Câți ani aveți?
- 54. - Dar nu păreți!
Nu păreți deloc de vârsta asta! Păreți atât de tânăr!
Cât îți trebuie?
Deci a făcut rost de bani, și are și creațiile.
Face afacerea și, după zece zile, primește produsul final.
- Ce? - Ce s-a întâmplat?
Ce naiba? Sunt complet diferite.
Se pare că omul de spectacol ceruse altcuiva
să schimbe designul brățărilor.
Ryu nu a putut accepta asta, așa că s-a dus la producător să se plângă.
Domnule! Domnule!
Domnule!
Ce înseamnă asta? Nu înțeleg!
Scuze, le-am modificat eu puțin.
Puțin? Au ieșit complet diferite!
A trebuit să reducem costurile,
și cum e prima oară când lucrăm împreună...
Am rugat-o pe ea să mă ajute, pentru că e bună la design.
Puteați măcar să-mi spuneți înainte.
Am să fac asta pe viitor.
Dar cred că au ieșit mai bine! Oamenilor de aici le plac.
Lucruri ca ăsta nu sunt neobișnuite în domeniul nostru.
Ei bine, clientul era chiar cel mai influent producător din Edo,
și era deja înglodat în datorii.
Cu pumnii încleștați, Ryu n-a avut de ales decât să se întoarcă.
Cum Noaptea Dragonului se apropia, magazinul care fusese gol atâta timp
începu să se umple cu clienți.
Toată lumea spunea că este „în vogă” și „fantastic”.
E incredibil, Ryu-chan! E efectul Șefului!
Da.
Știu că nu poți să accepți,
dar tot ce trebuie să faci e să păstrezi clienții.
Nu?
Takeshi! Nu te-am mai văzut de mult!
- Megumi-chan! - Ce mai faci?
Bine!
El e...
Sunt Ryuji! Trebuie să port vreo etichetă sau ce?
Unde e Tora-chan? Trebuie să mă întâlnesc cu el aici.
Încă nu a ajuns.
Ăsta nu e stilul tău, Ryuji-kun.
E atât de banal și ordinar.
E jalnică, dar îmi place mai mult asta!
Nu? Cealaltă e nasoală, nu?
Mulțumesc, Megu...
- Ura! Takeshi! - Îmbrățișează-mă!
Ce faci, Ryuji?
Ryuji? Ce?
Ce se întâmplă?
Le-am adus înapoi. Poftim toți banii făcuți până acum.
Toți.
M-am gândit la asta. Nu pot să suport ideea unui produs
pe care nu-l pot vinde la mine.
Ce naiba? Cine ți-a adus noii clienți?
E în regulă! Nu-mi pasă dacă nu am clienți.
Plec.
Hei!
Du-te să colaborezi cu un alt tip jalnic!
Ryu a întors spatele unei mari ocazii, doar pentru integritatea lui.
Povestea în sine se termină aici.
Totuși, un idiot care a auzit povestea a hotărât că trebuie să se amestece.
BOSS-K NOAPTEA DRAGONULUI
Dle, brățara nu e bună.
De ce nu? Am cumpărat asta la Dragon Soda.
Îmi pare rău, nu se mai vând acolo.
De ce nu? Asta e Noaptea Dragonului, nu?
Ce se petrece?
Îți amintești de mine?
Ne-am cunoscut la magazinul lui Ryu. Spune-i că l-am salutat.
Stai puțin!
- Spune-mi un singur lucru. - Ce e?
Când te-ai uitat la hainele lui Ryuji și ai zis că sunt „în vogă”,
chiar vorbeai serios?
Eu am spus asta?
E doar o chestie de moment.
Când spui că cineva va „sosi”, sau e „terminat”,
îi afectează pe oameni.
Știi de ce?
Pentru că sunt disperați!
Vor cu disperare să fie cineva,
să inventeze ceva marfă
sau să creeze ceva interesant.
Se epuizează făcând asta!
Mă auzi?
Asumă-ți responsabilitatea pentru cuvinte!
Îmi pare rău pentru asta. O ultimă chestie pentru tine.
Rakugo pare să fie chestia în vogă zilele astea.
BILET INVITAȚIE
Nu pot fi ca fratele meu mai mare.
Ce?
Dar nu o să fiu nici ca tata vreodată!
O să creez ce vreau eu și o să le fac să se vândă!
Direct, nu?
Așa sunt eu.
Am să spun ce povești vreau eu și o să fac oamenii să râdă.
Și tu ești direct.
Sunt?
Cu siguranță, da.
- Ești. - Nu te băga în discuție!
De ce nu?
Așadar, în Aoyama, „Noaptea Dragonului” avea loc în fiecare sâmbătă,
un eveniment sălbatic ce ținea până dimineața.
Ei bine, era un vechi templu în apropiere,
și cum era calea cea mai scurtă, toți tinerii au trecut pe lângă
cimitir după petrecere.
În fiecare duminică dimineața, în timp ce preotul dădea cu mătura...
Cui îi trebuie porcăria asta! Ce jenantă e!
Trebuie să fi fost „Noaptea Dragonului” iar.
Da! Nu e chiar „Cha no yu”,
dar a fost minunată!
Poftim înghețata cu ceai verde!
Încă mă întreb
în legătură cu negustorul Ryu și tatăl lui.
Un tată încăpățânat cu datorii. Asta e fără îndoială...
Nu pot dezvălui acea informație!
Poftim. Taxa de lecție.
Bine.
Este suma exactă.
Am auzit că Awashima-kun a găsit un profesor bun.
A venit să mă vadă azi.
Profesorul lui e „Takadatei Babahiko”,
alias, Babahiko Ucigătorul cu Laude.
E cunoscut că-și flatează elevii prea mult.
Învățarea strictă nu funcționează la toți, știi?
Am și mai multe vești bune!
Ce este?
Mă gîndesc să-l promovez pe Dontsuku la locul doi,
așa că te promovăm și pe tine!
Eu? Pe al doilea loc?
Va fi și mai greu de aici înainte, așa că muncește mai greu.
Maestre. Purtați asta greșit.
Da.
E prea mică să-mi intre pe încheietură.
Banii pe luna asta.
Am vrut să-i țin puțin mai mult.
- M-am atașat... - Nu fi încrezut cu mine!
Te înec în Râul Sumida!
- Unde e... plicul? - Nu! Iar am uitat!
- Haide la râu. - Nu! Te rog!
- Haide, mergem! Haide! - Nu!
Subtitrarea: ANDREI NEAGU