FASCINAȚIE
JUMP
Salutare, eu sunt Jumptei-Jump.
Salopetele sunt preferatele mele.
Există un cuvânt numit dekigokoro.
Înseamnă că o persoană slabă face ceva rău din impuls.
Când există o crăpătură în conștiința ta,
răul se strecoară pe acolo.
Știu că trebuie să lucrez mai mult...
Ginjiro,
știi de ce spun că trebuie să lucreze din greu?
Spun asta doar
pentru că nu lucrează din greu și trebuie să-și spună
să lucreze din greu. Cei care chiar lucrează din greu
nu spun astfel de lucruri. Doar lucrează din greu.
De ce l-ai oprit?
- Ne uitam. - Ginjiro, lucrezi din greu?
Eu...
Nu...
prea.
Ar trebui să lucrezi din greu!
În zilele noastre, tinerii care nu lucrează sau nu se duc la școală
se numesc NEET.
Este o boală a minții.
Poate că sunt un NEET.
Ce?
Nu prea am chef să fac nimic în ultima vreme.
Când îi văd pe ceilalți puști căutând slujbe...
Poate că n-ar trebui să fiu un yakuza.
Nu prea vreau o slujbă cu adevărat.
Pot doar să stau degeaba.
Iar ai început.
După ce termini școala, trebuie să te concentrezi să fii un yakuza.
Trebuie să-ți lași numele în istoria Ryuseikai.
Dar vreau să-mi las numele ca yakuza?
Chestii ca golful mă plictisesc, așa că voi sta acasă și nu voi face nimic.
Nu e de mine să lucrez undeva. E enervant.
Am bani, așa că nu trebuie să lucrez. Nu știu...
Răsfățat ce ești!
Tora!
Crezi că ești mai bun ca ceilalți?
Nu e nimic ce vrei să faci?
Alea sunt niște scuze de rahat pentru niște golani leneși!
Nu mai debita prostiile astea.
Hotărăște-te odată, ca un yakuza adevărat!
Fă ceva care-l va surprinde chiar și pe tatăl tău!
Du-te și pișă-te pe Parlament sau ceva de genul ăsta!
Hyuga, nu mă înșel, nu?
Nu te înșeli. Ei bine... Oare?
Am să scot eu NEET-ul din tine.
Au!
Nu poți să scoți NEET-ul din cineva.
Dar ce e NEET-ul?
„Ei bine, chiar dacă i-ai explica ani la rândul,
tot nu ar înțelege conceptul.”
Povestea de astăzi este despre un asemenea tânăr cu probleme.
Să începem.
Tigru și Dragon.
O să faci rakugo sau nu?
Nu prea sunt sigur dacă vreau să fac sau nu.
- Și tu ești un NEET? - Atunci ce vei face cu magazinul?
- E în regulă. Tu vei fi aici. - Doar eu? Singură?
L-am putea transforma într-un magazin de celebrități,
ca magazinul de murături al lui Umemiya Tatsuo, care vinde păpuși și altele.
Stai așa. Eu nici măcar nu-s faimos încă.
Putem face rakugo în ture.
Eu fac ziua, iar tu o faci numai noaptea,
ca să poți ține magazinul.
Chestia e că dacă devin elevul lui tata, ce sunt eu? Un actoraș de deschidere?
Nici vorbă! Nu va începe ca actor de deschidere.
Desigur. Aproape că a ajuns cap de afiș.
Înainte de actorul de deschidere, este stagiarul.
Ce?
Nu oferim tratament preferențial, nici măcar unui fiu.
Iar cei care au renunțat o dată vor fugi din nou.
Nu-i va fi foarte ușor cu noi!
Asta înseamnă că va fi...
Tocmai juniorul tău.
Așa au spus ei.
Nu se poate!
- Atunci, depășește-mă! - Am s-o fac!
Dar tot vei fi mai mare. Vei fi mereu fratele meu mai mare!
Mereu spui că sunt plictisitor, dar nu mi-ai văzut niciun spectacol!
- Am văzut eu. - Cum a fost?
Am râs doar fiindcă au râs și ceilalți. Nu a fost de mine.
Stilul era cam bătrânicios.
Am înțeles. Ești genul pe care eu îl urăsc.
Genul care-și încordează mușchii!
Și cred că fața ta înfricoșătoare va face copiii să plângă.
Ce... Cutremur?
La naiba!
Fața lui Tora e atât de roșie, că arată ca un penis!
Dacă tot spui chestiile astea, ar trebui să vii să vezi tu însuți.
Dacă nu vii luna asta, am să distrug magazinul ăsta!
M-am săturat.
Ce e cu astea...
AMENDĂ DE PARCARE
- Stai puțin! Abia am parcat! - E parcată aici de două ore deja!
- Am stat cu ochii pe ea. - Vă rog, nu mai pot primi încă o amendă.
- De parcă-mi pasă. - Dar e mașina fratelui meu!
- Kaneko? - Nakatani?
- Nu ne-am văzut de mult. Ce făceai? - Mă jucam pachinko.
- Poți s-o anulezi? - Nu pot. Sunt polițist.
Mașina ta de yakuza e atât de marfă, că am chemat polițiștii de la trafic.
N-am ce face. E slujba mea.
- Nu termini facultatea anul ăsta? - La anul.
Și ce vei face? O să fii tot yakuza?
Păi, nu am de ales.
Habar nu aveam că te-ai făcut polițist după liceu.
Haide!
Asta e...
L-am cumpărat în Harajuku. Frumos, nu?
E foarte plictisitor să fii polițist de patrulă.
Dau numai de oameni care mă întreabă direcțiile și de bețivi.
Iar portofelele pierdute nu sunt găsite.
Eu ies cu o tipă care mi l-a găsit pe al meu.
Lucrează la Dragon Soda.
Uite-o!
Ce?
Nu e nici urmă de femeie pe lângă mine.
Pink Lady l-au înlocuit pe șeful o zi. Atât.
Pink Lady?
Mai mult „Sergeant Pepper” decât Pink Lady.
Sunt atrăgătoare sau nu?
Nici vorbă, nu sunt sub nicio formă atrăgătoare!
Nici nu eram născuți atunci!
Îmi închipuiam ceva mai dramatic, ca Shibata Kyohei.
Dar viața reală nu e distractivă.
Îi înțeleg și pe polițiștii corupți.
- Eu ar trebui să plec. - Care-i graba?
A trecut ceva timp.
Banda ta face trafic de droguri sau de arme?
Hei!
Nu-ți face griji.
Dacă ai oameni în poliție, nu vei fi prins.
Ai tăi au ceva sau nu?
Nu avem. Tatei nu-i plac chestiile astea.
Serios? Nu e bine!
Hotărăște-te odată, ca un yakuza adevărat!
Fă ceva care-l va surprinde chiar și pe tatăl tău!
Deci, primești informații d-astea?
A mușcat momeala!
Sunt sătul să recuperez datorii. Majoritatea plătesc fără să zică nimic.
Vreau să fac ceva ca-n filme.
Aveți baza în Shinjuku. Ai auzit de banda Jinbo?
Da. Sunt niște tipi pe la 30 de ani.
Sunt ca niște piranha care ar face orice.
Și numărul lor tot crește. Au peste 30 de oameni.
- De ce? - Nu contează.
Calitate contra cantitate! Deși noi avem mai puțini. Ce e aia?
Scuze, am să plătesc amenda azi.
Bine. Și ce s-a întâmplat cu... nitul?
- Adică NEET? - Știu! Era o glumă!
Ți-a trecut?
Cred că da.
- Cred că am găsit ceva ce vreau să fac. - Bun.
- Ne-auzim! - Da.
Dă chestia aia jos.
- Da. - Pa.
NUMELE DE AFIȘ DE ASTĂZI
DONBEI
Te așteptam!
Vă mulțumesc tuturor că ați venit astăzi.
Zilele astea, hoții devin tot mai deștepți.
E „Dekigokoro”!
Pot să deschidă chiar
și încuietori duble sau triple cu priceperea lor uimitoare.
De fapt, „uimitoare” poate nu este cuvântul potrivit.
Hoții care vor apărea în povestea mea
nu sunt cei care-și vor lăsa numele posterității.
„Hoți care-și lasă numele în posteritate.” Nu prea sună bine.
Parcă e un déjà vu.
„Cum mai merge treaba?”
„Am reușit să mă adun. Voi fi pe cât de viclean voi putea!”
„Bun, fiule.
Ai să încerci să intri prin efracție?”
„Să intru prin efracție?”
„Să te strecori într-o casă și să furi lucruri.”
„Dar asta nu e lipsit de onoare?”
Prostovane! Nu există hoț onorabil!
Găsește o casă goală, în care soțul e plecat la muncă,
iar soția e plecată la cumpărături pentru cină.
Intră în casa aia.
Mai întâi, stai afară și spune: „Scuzați-mă.”
Și dacă e cineva acasă?
Spune altceva cu o față serioasă, cum ar fi...
„Ce părere aveți despre actualul shogunat Edo?”
Nu-i poți întreba ceva dificil.
Întreabă-i ceva de genul:
„Locuiește cineva numit așa-și-așa aici?”
Oricare ar fi răspunsul, spune „mulțumesc” și vezi-ți de drum.
Și dacă sunt prins?
Dacă ești prins în flagrant, nu are rost să fugi.
- În acest caz, plângi și imploră milă. - Să plâng și să implor?
Lasă în urmă tot ce ai furat. Plânge și spune-le o poveste.
„Sunt un meșteșugar fără familie, o am doar pe mama.
E bolnavă de peste trei ani,
așa că nu pot să lucrez.
Ne-am cheltuit toți banii
și nu-mi permit medicamentele ei.
Când mergeam agonizând, am trecut pe lângă această casă
și am văzut ușile deschise. Din impuls, am...”
„Lăcrimează și tu puțin și spune-le o poveste lacrimogenă.
O să le pară rău pentru tine dacă spui că ai făcut-o din impuls.
S-ar putea chiar să-ți dea bani pentru mama ta."
Deci, ăsta e planul.
O să spun „Scuzați-mă”,
și, dacă răspunde cineva, am să întreb de cutare și cutare.
Dacă sunt prins, spun că am făcut-o din impuls.
E ușor.
Scuzați-mă!
FESTIVALUL FUNDOSHI
Ce e?
Când va fi goală casa asta?
E ca o saună aici, deci o să bem până dimineața!
O să mă întorc atunci.
Ia stai, golane!
Treci înapoi aici! Cine naiba ești tu?
Mulțumesc.
Ce-a fost asta?
Locuiește cutare-și-cutare aici?
- Ce? - E în regulă, mulțumesc.
Ce e în regulă? Nu are logică ce spune!
- Ce vrei să facem, șefule? - Să-l omorâm!
Stați, mi-am amintit!
- Ce este? - E Saigobei! Îl știți pe Saigobei!
Saigobei?
- Nu are cum să fie aici, fricosul. - E aici.
Saigobei! Te caută cineva!
Dv. sunteți Saigobei?
Da, eu sunt Saigobei. Ce treabă ai?
Cineva mi-a spus să vă salut.
- Cine? - Eu.
Omorâți-l!
Am făcut-o din impuls!
Din impuls!
Îmi pare rău!
La naiba, am făcut o greșeală.
Casa lui Jinbo e în al doilea cvartal. Au ascuns niște marfă periculoasă acolo.
Dacă știi atât de multe, de ce nu-i arestezi chiar tu?
Idiotule, nu mă ajută cu nimic. Superiorii mei o să primească laudele.
Atunci, ce e?
Aflăm cu ce se ocupă și-i șantajăm.
- Eu și cu tine? - Kaneko și Ginjiro.
- Aur și argint? - Kane Aurul.
- Gin Argintul! - Destul!
Deci?
Pentru Ryuseikai e o ocazie grozavă să scape de un rival.
Dacă mă întrebi pe mine dacă e bine sau nu...
E în regulă.
POLIȚIA SHINJUKU
Chiar te-ai dus acolo? Idiotule!
- Ce? - Glumeam. Scuze.
Ai găsit marfa?
Nu! Harta e greșită!
Ce vezi acum?
Un loc de shushi.
Este un apartament pe alee.
Numărul 101. Grăbește-te, înainte să se întoarcă.
Dacă e greșit, te omor!
„Scuzați-mă.
Ce loc murdar și mizerabil!
Nu văd nimic care să merite a fi luat.
Doamne.
Ce caută un fundoshi aici?"
- Ia-l, deocamdată. - Ești prea relaxat!
- Mai e ceva? - Nu.
Ce? Terci?
Nu e de mirare că n-au nimic.
E atât de bun!
Poate că vorbește foamea, dar e prea bun.
„E delicios!”
- La naiba, chiar e bun. - Mă ia foamea.
„Nu! S-au întors!”
A avut așa o figură ciudată atunci!
Alo! Alo?
- Ceva nu e în regulă! - Unde sunt chiloții mei?
Cineva mi-a mâncat gustările!
Dobitocule! Ți-am spus să încui ușa!
Gustările mele! Gustările mele au dispărut!
Oare...
- S-a întâmplat ceva? - Nu e nimic!
Am primit un apel...
Bună sincronizare!
...despre vagabondaj aici.
Nu am văzut nimic. Tu?
- Să mergem afară. - Da.
Primim multe astfel de apeluri.
- A dispărut ceva? - Absolut nimic!
Ce?! Un DVD?
Da!
Ce e asta? E plin de pixeli!
Da!
Ce naiba?
Ce tot „da”?
Da.
Hei, au dispărut pixelii.
Asta e... E o nebunie!
E ceva extrem de nou!
E incredibil!
- E porno de contrabandă! - DVD-uri pentru adulți.
Nu-mi pasă! Nu sunt droguri sau arme!
Nu am spus că ar avea.
Nu ai spus asta,
dar în acel context, te gândești la droguri sau arme!
Idiotule, te aude toată lumea.
Scuze.
Deci, în principiu, ei importă mult porno străin fără pixeli,
îl dublează și îl vând.
- Primele două minute aveau pixeli, nu? - Da.
- Apoi s-a umplut de organe genitale. - Deci, așa le ascund.
În fine, acum avem dovezile împotriva lor.
Acum șantajăm banda Jinbo.
Tu și cu mine? Dl Aur și Dl Argint?
- Exact. - Destul!
Nu mai fac rahatul ăsta mărunt!
„A dispărut! Mi-a dispărut fundoshi-ul!
Hoții n-au altceva de făcut decât să jefuiască un amărât ca mine?”
„Stai. Custodele mi-a cerut să plătesc arieratele.
Pot folosi asta ca scuză.
Am să-i spun că arieratele mi-au fost furate. Și nu va mai trebui să plătesc!
Hai să-l chemăm.”
Stai așa.
- „Custode”? - Administrator.
- Administrator! Ce e aia „arierate”? - Chiria.
Atunci, spune așa! Deșteptule!
Nu-mi pasă! Ce e asta, oricum?
- Ce e adunarea asta? - Bine, continuă!
Ar trebui să fiu la o întâlnire romantică.
Nu aduci pe cineva în cocina asta. Ce e cu camera asta?
Nici măcar o emisiune reality n-ar vrea cocina asta!
Și trei oameni o împart! Nu e amuzant?
Pe bune?
Ne-am încălzit acum. Continuă.
De ce trebuie să fac rakugo pentru iubita mea și fostul ei?
- Fostul meu? Tora-chan nu e fostul meu! - Am făcut-o doar de două ori.
Pot să continui?
Acum știu ce înseamnă cuvintele alea. Începe de acolo.
„Custode! Un hoț mi-a jefuit locuința!
Hoțul! Custode! Hoțul! Custode!”
- Ce? Un „custode hoț”? - Nu! Am fost jefuit!
Lipsește ceva?
Hoțul a luat arieratele!
Și nu doar arieratele! Mi-a furat totul!
Înțeleg. Atunci, descrie-mi totul.
- Ce? - Totul a fost furat, nu?
Trebuie să declarăm.
Nu trebuie să vă faceți griji pentru asta.
Nu pot să stau degeaba.
Autoritățile o să emită un buletin. Uneori se găsesc bunurile furate.
- Și se returnează? - Dacă le găsesc, da.
E minunat. Atunci un fundoshi de Etchu, vă rog.
„Nu pot să declar asta la autorități!”
- „Atunci o saltea?” - „E un lucru cam mare de furat.
Descrie-mi-o."
- „Dv. ce saltea aveți, dle?” - „Are un model arabesc pe ea.”
„Atunci și a mea are un model arabesc!”
„Nu trebuie să mă copiezi!”
- „Și spatele, cum e?” - „E o fundătură.”
- „Nu aleea! Spatele saltelei!” - „Descrieți-o pe a dv.”
„A mea e făcută cu bumbac rezistent indigo cald.”
„Atunci și a mea e făcută cu bumbac rezistent indigo cald.”
- „Ce mai lipsește?” - „O curea de păr.”
„Ce e o curea de păr? Adică o curea Hakata?”
„Bună curea ai avut.”
„Cu... cum arată?”
„Are un arabesc pe față, indigo pe spate.”
„Curelele nu au spate!”
„E rezistentă și e făcută cu bumbac călduț.”
- „Ce a mai fost luat?” - „O sabie.”
- „O sabie?” - „Da, spatele e indigo.”
Destul. Oprește-te.
Ce s-a întâmplat, Kotora? Înveți prea repede.
Nu-i așa, Donta?
M-a adormit povestea.
- Te-ai îmbunătățit! - Mulțumesc.
Cine te-a învățat?
Poftim?
„Dekigoro” a ta
a fost puțin diferită de a mea.
Ai furat o poveste despre furt. Nu a fost „din impuls”!
Nu face pe nevinovatul, hoțule!
Spune-mi adevărul. De la cine ai învățat-o?
De la... Ryuji.
- Unde ți-a fost capul? - Nu dați vina pe el. Eu l-am pus.
Kotora, când înveți rakugo,
nu ar trebui să înveți de la oricine.
Știi de ce?
Fiecare interpret are propriile lui capricii și manierisme.
Până și poanta poate fi spusă diferit.
Deci... Don-chan?
Tată, unde te duci?
Kotora, vino cu mine.
- Ryu-chan. - Da?
Oare Tora-chan s-a descurcat bine?
Păi...
Nu-ți face griji. Sunt sigur că Tora-chan s-a descurcat.
Ryu-san...
Ce e, Ryu-chan?
Ai venit din China ca să mă împiedici să fac sex?
Te rog, nu.
- Maestre. - Da?
Ești supărat pe mine?
Ți-am spus, nu sunt supărat.
- Înțeleg. - Da.
Nu am putut spune asta în fața celorlalți elevi,
dar e un lucru bun că te-ai hotărât să te îmbunătățești.
Deocamdată, nu o să discutăm priceperea lui Ryuji la rakugo.
- De ce un club de striptease? - E un curs de recapitulare.
De fapt, „Dekigokoro” are două poante.
În una, hoțul iese din ascunziș și spune:
„Nu pot să cred ce am auzit!
Toate minciunile pe care le spui! Ce bumbac indigo?
Uită de saltele. Nici măcar nu e un hanten aici!”
„Hei! Tu ești hoțul!”
„Așa e. Eu sunt hoțul.
Mama e bolnavă de peste trei ani.
Am intrat în casă din impuls.
Ar trebui să plâng aici...”
„Trebuie să fii un hoț amator.
Nu se poate face nimic dacă a fost din impuls.
Și tu, Hachiko.
De ce mi-ai spus minciunile astea?”
„Și asta am făcut-o tot din impuls!”
Acela e modelul A.
Acesta e modelul B.
„Am intrat din impuls.
Ar trebui să plâng aici...”
„Trebuie să fii un hoț amator.”
Până aici, e la fel.
„Cum ai intrat?”
„Am intrat prin spate.”
„Prin spate? Care spate?”
„Prin spate... Spatele din bumbac indigo!”
- Îți place asta mai mult? - Nu neapărat.
Înțeleg.
De fapt, îmi place poanta asta mai mult,
dar nu o spun pe scenă.
- De ce nu? - Pentru că era poanta lui Ken-chan.
- A lui Ken-chan? - Șeful tău, Nakatani Ken.
De fapt, acum peste 30 de ani...
Noi jucam împreună pe scena asta.
- Ce? - Da.
Să facem clasici nu era de-ajuns,
așa că l-am convins pe Ken-chan
să facă scenete cu mine aici cu jumătate de normă.
Ce faci? Nu sunt beat!
Ce faci?
Eu doar îmi fac treaba.
Vrei s-o faci, te rog?
- Ce să fac? - Să mergi drept.
Eu nu merg drept! Sunt yakuza! N-am mers niciodată drept!
- Doar fă-o! - Bine!
Ai grijă!
Duoul nostru, Nakayanaka, era destul de popular pe vremea aia.
Pare să fie Ogihayagi.
Scuze.
Dacă nu aș fi devenit mândru și nu aș fi făcut o prostie,
poate că Ken-chan încă ar fi fost un comediant bun.
Iar ai făcut ceva?
Deși nu arăta asta, ura să piardă.
Când jucam împreună, eu primeam toate râsetele.
El probabil ura asta.
Așa că a început brusc să improvizeze.
Fiindcă insiști că nu ești beat. am o sugestie.
Care?
Imită pe cineva. Atunci am să-ți dau drumul.
Ken-chan?
Un panda.
Imită un panda de la grădina zoologică Ueno.
Probabil voia
să mă facă să dau prost.
Dar, în schimb, eu eram pe val
și am făcut publicul să vuiască de râsete.
Cred că a fost motivul pentru care Ken-chan a renunțat
la a fi comediant.
Data următoare când ne-am întâlnit, deja devenise faimos în Shinjuku.
Îmi pare rău pentru ce am făcut.
Îmi pare rău pentru el.
S-a convins pe el însuși că nu are talent.
Dar atunci, dacă nu ar fi renunțat,
Ken-chan nu ar fi devenit yakuza,
iar noi doi nu ne-am fi întâlnit.
Cred că da.
Deci, Kotora, chiar dacă te lași de viața de yakuza,
nu uita să-i fii recunoscător.
Ești aici datorită lui Ken-chan.
Așa că, atunci când urci pe scenă, îi iei locul.
- Trebuie să fii conștient de asta. - Da.
Îmi pare rău pentru povestea sumbră.
„Dekigokoro” îmi aduce aminte de lucrurile astea.
Cred că și asta a fost un „impuls”.
Stupid!
Ce?
Șeful meu și cu tine
erați ca un Tigru și Dragon.
Nici vorbă de așa ceva frumos.
Mai degrabă un purice și un păduche.
- Așa că nu mă pot duce astăzi. - De ce? Nu sunt clienți!
- Mă duc mâine! - Trebuie să te duci azi!
Donkichi e într-o călătorie cu logodnica lui,
așa că eu sunt penultimul.
Asta nu e tot.
Ce e?
O echipă TV va înregistra spectacolul.
Ascultați, oameni buni. Doar fiindcă vine o echipă TV,
nu vă agitați prea mult!
- Joacă ca de obicei. - Da, domnule.
- Să vă desenez sprâncene? - Te rog!
Și mie!
Rakugo e pe val zilele astea. Nu a mai venit o echipă TV de secole!
De parcă-mi pasă.
Ce? E deja trei. Astăzi. Să faci bine să vii!
- Ce este? Dă-mi drumul! - Ce mai face Gin-gin?
Nu l-am mai văzut de câteva zile. De ce?
Ce-ar trebui să fac?
Să-i spun?
Ce?
Ce e asta? Nu pot să cred! Te uiți la astfel de chestii!
- Calmează-te! - Ai o iubită!
- De ce te uiți la porno? - Nu! Nu e ceea ce crezi!
E important... sunt dovezi!
Sunt dovezi importante!
E o bandă numită Jinbo. Fac trafic de droguri și de arme!
Ăsta e... camuflaj!
Poate au pus droguri și în carcasele astea!
Pe bune?
Așa că nu poți spune nimănui.
Nici tatei, nici fratelui. E secretul nostru.
Și asta chiar m-a durut!
Gin-gin a zis că are dovezi
și că va lua bani de mită de la banda Jinbo.
Le ce se gândea idiotul ăla?
Exact. Gin-gin nu are destul tupeu să facă asta.
E tâmpit, are o freză idioată, iar eu m-am speriat.
Așa că am sunat la poliție.
Nicio mișcare.
Am înțeles.
- Ce e asta? - O percheziție.
Am primit un pont anonim că Jinbo ascundeau droguri și arme aici.
Pe bune?
Ce se întâmplă?
Cum au aflat?
Îmi pare foarte rău!
Zilele trecute, a venit un polițist care a spus că un tip suspect...
- Un tip suspect? - Nu l-am văzut...
Alo? Salut.
Taci! Risa mi-a spus tot!
A fost o minciună. S-a terminat.
Aproape că m-a prins cum mi-o frecam, așa că am mințit-o în față.
Acum? Iau prânzul.
Ginjiro?
KOTORA
Te așteptam!
Salutare! Eu sunt Jumptei-Jump
și ador concursurile de sărit.
Stai, e Shonen Jump!
Ce s-a întâmplat cu Kotora?
Banda ta nu-și educă tinerii cum trebuie?
Trimite pe cineva cu care putem vorbi acum.
Ginjiro! În ce te-ai băgat?
- Să mergem, Yamazaki. - Da.
- Mă duc eu. - Sunt doar niște derbedei.
- Nu merită să vă duceți. - Nu fi tâmpit!
Cărui tată nu-i pasă de fiul lui?
E fratele meu.
Tora...
- Yamazaki la telefon. - Taci! Cum rămâne cu spectacolul?
- Îmi pare rău. Am să întârzii puțin. - Ce e cu vocea asta groasă?
Kotora, nimeni nu te poate înlocui!
Unde ești? Ce se petrece?
Întoarce-te repede! Toți te așteaptă!
Kotora? Alo? Alo?
Ce faci? Alo? Alo!
Ce e?
Alo?
Cred că următoarea persoană e pregătită.
Încă un ultim cântec.
Desigur, este „Jump” de Van Halen!
M-am săturat de Jump.
Să vă spun o poveste scurtă.
Kotatsu! N-ai mai trecut de mult pe aici!
Nu vorbi tare!
Unde e Tora-chan?
Încă nu a apărut.
Ești gata pentru asta, Tora?
Da.
Jumptei-Jump o să termine în curând.
Bănuiesc că nu avem de ales. Mă duc eu.
Donburi, ia-mi niște cârlige de rufe și niște prăjituri cu pește.
- Să mă duc eu? - Don.
Nu poți. Dacă te duci, atunci Kotora va fi ultimul număr.
Cine a spus că o să fac rakugo? Nu am să dau de gol ultimul număr!
Tată?
Partea cu concertul a spectacolului a început!
Don-chan...
Nu am de ales.
Am cântat. Am cântat de n-am mai putut.
Publicul a fost impresionat. A fost plăcut.
- Cântă și tu. - Nu, nu pot să fac asta.
- Ce stiți de Kotora? - Nimic, încă.
Ce naiba? Îl dau afară!
Unde sunt cârligele și prăjiturile de pește?
- Nu le-am cumpărat. - Don.
- Ce este? - Cineva vorbește pe scenă.
Ce?!
Însoțitoarele de zbor repetă același lucru la nesfârșit.
„Poftim prosopul dv. de mâini.
Poftim prosopul dv. de mâini.”
Apoi îmi văd chipul și se bâlbâie.
„Poftim mâna dv.
Îmi pare foarte rău, dle.”
Ken-chan...
Cine e ăla?
Un geniu din Kansai. Ascultați cu atenție și învățați.
Pentru că arăt așa, până și trecătorii cred
că trebuie să fiu „din lumea aia”.
Așa că, atunci când trec pe lângă ei,
pot să simt cum se întâmplă ceva pe la spatele meu.
Așa că mă uit în spate, iar un tip face asta.
Fix în acel moment, privirile ni se încrucișează,
iar el face asta cu degetul.
E amuzant, dar nu e bun de TV.
Kotora.
Ce s-a întâmplat?
Îmi pare foarte rău că am întârziat.
Kotora, ce s-a întâmplat? Cine ți-a făcut asta?
- Să-mi aducă cineva chimonoul. - Aduceți chimonul.
Vrei să joci cu fața aia?
Da, deși s-ar putea să nu pot sta în genunchi.
- Dar e o echipă de la TV. - Taci naibii din gură!
Scoateți-mi cureaua.
Asta. Asta.
Scoateți-mi pantofii.
Iar ultima dată am luat trenul Shinkansen.
Când te urci în Shinkansen...
Eu am terminat pe ziua de azi. Voi continua povestea data viitoare.
Iertare. Am întârziat.
Idiotule... Am făcut doar introducerea.
Ken-chan...
Mulțumesc.
Mulțumesc foarte mult.
Un șef ar trebui să-și acopere oamenii.
Grăbește-te! Haide!
Iată-l!
Tora-chan!
Ce e asta? Un boxer după luptă?
Îmi cer scuze, am căzut.
Tinerii din ziua de azi, nu merg cum trebuie.
Mereu spun „OK” sau „nu e OK”. Cât de plictisitor e asta?
Tigru, tigru, deși vreau să dorm!
Nu am nimerit-o.
Fiul unui yakuza avea o ambiție. Asta e povestea principală.
S-a hotărât să se alieze cu un polițist viclean
și a intrat într-o organizație inamică.
Tragedia a început datorită impulsului său.
E „Dekigokoro”.
În loc de vreo comoară periculoasă,
a găsit numai niște discuri.
Ce e asta?
A hotărât să ia un disc cu el, oricum, și s-a dovedit
că discul avea imagini cu tipe blonde dezbrăcate,
sau ceea ce se numește „artă erotică”.
Deși erau și ele ilegale, asta nu era destul de interesant,
așa că a răspândit zvonuri picante despre droguri și arme.
Inamicii au auzit zvonurile și l-au prins.
De ce să nu urmăm tradiția și să-ți tăiem degetul,
moștenitorule?
La ce te uiți?
Tu ești cel care a început-o.
Su... sus mâinile!
Su... sunt de la secția de poliție Shinjuku...
Dă-te!
Cine naiba sunteți voi?
Doi bărbați cu care poți vorbi.
Frățioare.
Dați-l încoace.
Am zis să-l dați încoace!
E... fix e ca în filme!
Douăzeci de oameni la doi.
Părea imposibil, dar cei doi erau luptători experimentați.
Era ca și cum și-ar fi vărsat stresul
prin luptă.
Nu am fost eu.
Mai mult datorită șefului adjunct, au salvat moștenitorul,
iar banda care vindea arta erotică a fost arestată.
- Ești bine? - Nu, nu sunt, idiotule!
Am un spectacol important după asta.
Luptele adevărate yakuza sunt grozave! Eram speriat maxim.
- Cum te cheamă? - Kaneko, dle.
- Kaneko... - Da, dle.
Dacă vrei să arăți ce poți, nu te folosi de alții.
De ce l-ai târât pe moștenitorul nostru în asta?
- Cum să vă spun... - Ce să spui?
Îmi pare rău!
A fost din impuls. Am crezut că o să fie bine.
Ginjiro...
Da.
Dacă nu știi ce vrei să faci, urmează-mă pe mine.
Nu te implica în droguri sau arme. Mă auzi, idiotule?
Îmi pare rău.
Și eu am avut impulsul ăsta. Am crezut că o să fie bine.
În fine,
e o copie legală sau nu?
Spatele e din bumbac indigo.
Acum du-te la un doctor!
Scuze.
Așa.
Poftim pâinea prăjită cu pizza.
L-ai folosit imediat, bumbacul indigo.
Păi, da.
Am auzit că Ryuji a venit să te vadă. A zis ceva?
Încă nu ne-am văzut. Banii pe lecția de luna asta.
Mulțumesc.
Suma exactă.
Uite!
- Ce e asta? - Nimic.
- Hei. - Ți i-am dat.
Știi când te mint.
- Da! - Scuze! Poftim banii pe luna asta.
Apropo, și franceza e falsă.
Am spus că știu!
A fost amuzant. A fost ca un circ cu cântece și yakuza.
- Ăsta e un compliment sau nu, golane? - Este.
Scena s-a schimbat mult de când am plecat.
Sau poate ai schimbat-o tu.
Tata chiar a cântat.
Nu ar fi făcut asta înainte.
Poate că aș juca și eu
dacă scena s-a schimbat într-atât.
Deși nu aș vrea să-ți fiu junior.
Ce este?
Ăla e...
Yasuo.
Subtitrarea: ANDREI NEAGU