FASCINAȚIE
DONBEI
Vă mulțumesc tuturor foarte mult că ați venit aici azi.
Au trecut deja 30 de ani.
Când am interpretat prima dată pe scenă,
erau doar trei persoane în public.
Două au adormit
la puțin timp după ce am început să vorbesc.
Am fost devastat.
Cealaltă persoană a ridicat mâna și a zis:
„Toaletă!”
În timp ce-l așteptam, unul dintre adormiți s-a trezit:
„De ce ai tăcut? M-a trezit!”
Tinerii de azi sunt foarte norocoși.
Urmează o poveste mare, așa că voi termina introducerea aici.
Într-un cartier roșu din Shinagawa, era o casă de toleranță numită Shirokiya.
Cea mai bună gheișă se numea Osome.
„Cea mai bună” însemna că aducea cei mai mulți bani din casa de toleranță.
Tocmai ai spus ceva.
Scuze, nici nu mi-am dat seama.
Anotimpul se schimbă.
Îți mai aduci aminte de copiii care au purtat uniforma greșită?
Copiii ăia au ieșit în evidență.
Când se schimbă sezonul, gheișele țin un monbi.
Trebuie să cheme prieteni și artiști, așa că le costă foarte mult.
- Își arată noile haine. - Șefule...
- Le dau oamenilor cadouri... - Șefule!
Ar trebui să te duci la un doctor.
Cred că ar trebui să fac rakugo.
Mă duc înapoi!
- Risa-chan, nu era un caiet pe aici? - Risa-chan?
- Trebuie să-i scriu o scrisoare tatei. - Avem niște vederi.
Ai dreptate!
Când o gheișă are nevoie de o sumă mare de bani
le trimite scrisori clienților ei, cerându-le așa-numite „donații”.
Dacă e tânără și populară, nu e nicio problemă.
Dar Osome e trecută de o vârstă.
Niciunul dintre clienții ei nu i-a răspuns,
așa că nu a strâns niciun ban.
„Ce jenant! Prefer să mor
decât să trăiesc și să suport rușinea.
Dar și să mor este jenant.
Să găsim pe cineva care să moară cu mine! Va fi un dublu suicid, atunci.
O să se audă de mine și o să arate bine.”
„Într-o zi de bun augur din iunie, mă rog să mă acceptați ca elev.”
- Serios, Ryuji? - Da.
„Bate fierul cât e cald.”
Sau „Dacă tot o faci, fă-o acum!”
Corect?
Nu te uita așa la mine, Risa-chan! O să vin în weekenduri.
Nu-mi mai spune Risa-chan. Îmi dă fiori.
Bine, trebuie să-ți spun „șefa”.
Am să fac un fluturaș cu reduceri.
- Lista de clienți... - Poftim.
Mulțumesc!
„Nu tipul ăsta.
Ăsta e bun, dar e clientul casei.
Și ăsta îmi place, dar are o soție și un copil.
Am găsit unul!
Kinzo de la librăriile din Nakahashi.
Nu am sentimente pentru el, dar el e înnebunit după mine.
M-am hotărât!”
Pa, Ryu-san.
Adio.
Chibi-T...
Îmi pare rău că am fost răutăcios cu tine tot timpul.
Poftim cadoul meu de despărțire.
- Mulțumesc. - Nu mai plânge, Chibi-T.
- Se va întoarce în curând. - Nu am să mă întorc.
Poți să iei tu spațiul de deasupra.
- Ryuji! - Ryuji!
Și așa,
Osome a ales un partener de sinucidere.
Așa a început ceea ce oamenii vor numi mai târziu „Shinagawa Shinju”.
De mult mi-am dorit să fac asta.
Tigru și Dragon!
Scuze, dar nu înțeleg.
Vor ca noi să vindem gruparea lui Wolf Corp.
- Din cauza lui Yasuo? - Nu, voiau asta de ceva vreme.
Termină cu tâmpeniile!
Hyuga, de câte luni n-ai mai fost plătit?
- Nu e treaba ta! - Vino cu noi, atunci!
Niciunul dintre cei de aici nu se va vinde!
Nu ne priviți de sus!
Suntem dedicați corp și inimă lui Ryuseikai!
Încă vă agățați de rahaturi ca loialitate și cavalerism!
Ce învechit. Ascultați!
Ați mai rămas doar patru oameni, inclusiv Yamazaki!
Și e „trup și suflet”.
Trup! Nu corp!
Nenorocitul ăla de Rikio ne-a atacat slăbiciunea.
Și, Hyuga, tu nu ești plătit?
- Uită de asta. - Cum pot s-o fac? Eu sunt plătit.
Tu ai de plătit taxa de lecții.
- Dar Hyuga tocmai s-a căsătorit. - Tot nu înțelegi?
Șeful are grijă de tine.
Vom dizolva gruparea.
Îmi pare rău, Ginjiro.
Tată...
- Ryuseikai se termină cu mine. - Nu spune un astfel de lucru.
Pot să lucrez și în altă parte și să-mi câștig banii...
Hyuga! Îmi pare foarte rău!
De ce vă uitați la mine?
- Scuzați-mă! - E aici!
Te așteptam! Ryuji... adică, Kotatsu!
Mi-ai... citit scrisoarea?
Desigur! Uite!
Maestre!
De astăzi,
mă voi dedica în întregime rakugo-ului.
Deci, te rog să mă primești ca elev.
Nu fi atât de formal, precum un străin.
O s-o faci pe Sayuri-chan să plângă.
Kotatsu!
Ridică-ți privirea!
De astăzi, ești parte a familiei.
Frate...
Mă bazez pe tine, Kotatsu!
Frate!
Saya...
BINE TE-AI ÎNTORS, KOTATSU
Mulțumesc! Vă mulțumesc mult, tuturor!
Ura!
S-o facem!
- Scuza... - Scuzați-mă!
- Tamotsu! Mi-a fost dor de tine! - Meguppi!
- Ai venit de departe! - Bine ai venit!
Bine ai venit în această casă! Ia-i bagajul.
Vă mulțumesc mult. Am auzit că ați fost foarte amabili cu soția mea.
Stai, e fosta soție.
Ești amuzant, Tamotsu!
Scuzați-mă, dați-mi voie să intru.
Hei!
În Ueno se va ține un eveniment numit Expoziția de Produse din Aomori.
Merele pe care le cultiv o să fie prezentate acolo,
așa că am zis să trec și prin Tokyo.
- Cât timp o să stați? - Nu sunt sigur.
- Sunt liber în acest sezon. - Nu e nimic de făcut la o fermă de meri.
O tipă bună cu accent, ce neobișnuit.
Să te prezint tuturor din familie.
- Cel gălăgios este fiul meu, Donta. - Don!
Soția lui Donta, Tsuruko...
Nepoțica mea, Saya...
Și nepotul, Taro.
Iar aceștia sunt elevii mei,
Donkichi, Dontsuku, Donburi...
- Și numele tău? - E Udon, dle.
Udon! Ce amuzant!
- Numele meu a făcut pe cineva să râdă! - E bine că te cheamă Udon!
Tamotsu a însuflețit casa.
Ea e soția mea, Sayuri.
Și cine e acela de acolo?
Cine sunt? Am fost acasă la tine în Aomori!
- Ce cauți aici? - Ce?
Am trimis o scrisoare acum câteva zile.
- Nici măcar nu ai citit-o. - O scrisoare?
Scria ceva pe ea. Ce scria?
Te rog...
Să mă accepți ca elev.
- Sigur. - Doar atât?
Îmi pare rău, asta e tot ce avem.
- Erau la intrare. - Eu le-am adus!
- Termină cu zgomotul ăla! - Dar!
Aveam atâtea conflicte interne...
Se transmite emisiunea mea în Aomori?
Ce e mai important, întoarcerea mea sau el?
- Musafirul, desigur! - Nu mai țipați!
Fă curat pe alee. Ești ucenic acum!
Grăbește-te! Și nu te mai văicări!
La naiba.
Ryu-chan!
Îmi pare rău pentru aia.
Nu e nimic. M-am sincronizat prost, atâta tot.
Tamotsu se va întoarce înapoi în curând. De ce nu începi atunci?
- Se va întoarce unde? - La hotelul lui.
Și tu?
Fiindcă e aici, am să stau noaptea asta.
„Fiindcă e aici”? Ce vrei să spui cu asta?
E o cameră dublă, o să stau peste noapte!
- Dar noi doi nu ne-am... - Ești gelos?
Sunt. Sunt foarte gelos.
Abia am făcut curat aici! Nu...
Bang!
Bună ziua.
Yamazaki e aici?
- Nu, nu s-a întors încă. - Meguppi, să mergem.
Atunci, îl așteptăm înăuntru.
Salutare.
- La revedere, Ryu-chan. - Pa, Ryuji.
- Megumi! - Scuză-ne!
Mulțumim pentru fumatul pasiv.
Am terminat cu familia. Acum, să vă prezint elevii.
Aceste este Donkichi.
El e Dontsuku.
El e Donburi.
Și tu cine ești?
Murata Susumu.
Acela e numele lui real. Idiotule.
Scuzați-mă, dar de unde-l cunoașteți pe Yamazaki, dle?
- Ce te interesează pe tine? - Nu mă interesează! Nu mă interesează!
Kotatsu! L-ați cunoscut, nu?
Eu sunt doar un ucenic.
E foarte greu...
- M-am întors! - Yamazaki!
Ai musafiri!
Bună ziua!
Mulțumesc pentru implicarea în afacerea Yasuo Tanabe.
M-ai costat doi membri importanți.
Aia a fost cearta voastră internă!
Am avut dificultăți. Nu fi răutăcios. Oricum, suntem în sufragerie.
Nu e locul unde să vorbim. Mergem sus?
Îmi pare rău.
O să fiu direct.
Vino să lucrezi pentru noi.
Din afară, e o fuziune,
dar va fi ca și cum am deschide filiala din Shinjuku a Wolf Corp.
Ryuseikai trebuie să renunțe la nume și la titlu.
Cât despre șef, fiul lui și Hyuga...
Poate am să-i fac secretari.
Asta o să fie trist.
- Șeful nu mi-a spus niciodată asta. - Desigur că nu.
Tot ceea ce vreau ești tu, Yamazaki,
dar nici eu nu pot s-o spun pur și simplu.
Deci, vrei să spui
că dacă mă mut la voi, fuziunea nu se va întâmpla?
Exact.
Și numele și titlul lui Ryuseikai...
- Astea vor rămâne? - Exact.
Deci, ori vin și lucrez pentru tine, ori Ryuseikai dispare?
- Exact. - Nu, nu poți face asta!
Nu te duce!
Nu poți! Mă scuzați că vă întrerup conversația,
dar Kotora trebuie să renunțe la a fi yakuza cât mai curând
și să devină un interpret de rakugo așa cum trebuie.
Ce tot vorbește?
Chestia e că mă gândeam să-i las numele meu de scenă
omului ăstuia de aici.
Tată!
Îmi pare rău, Ryuji. Deși te-ai întors...
Dar așa vor sta lucrurile. Îmi place tipul ăsta.
- Nu vreau să-l pierd. - Maestre...
Apropo, îi datorez 2,3 milioane de yeni.
Așa că până returnez totul, este elevul meu.
- Dar este și credito... - Tacă-ți fleanca!
Îți dau eu mizerabilii de bani.
- Yamazaki! Vino. - Nu e treaba ta.
Asta e calea prin care îi răsplătești bunătatea șefului tău.
- Dar nu e treaba ta. - La o parte din calea mea!
Scuzați-mă. O zi bună.
Cum se așteaptă să am „o zi bună”?
„O zi bună”?
„Kinzo, ai venit. Slavă Domnului.
Trebuie să vorbesc ceva cu tine.”
„Mă ocup eu!”
„Despre ce vorbești? Încă nu am spus nimic.”
- „Shinagawa Shinju.” - Am auzit că s-a întors Kotatsu.
Pregătește-te pentru competiție, Kotora!
Termină!
Așa își localnicii din Edo prietenia!
Lăsat singur, Kinzo zăcea sub pătură,
și își scotea și își băga capul sub pătură așa.
După o vreme, Kinzo s-a târât afară
pentru a o vedea pe Osome scriind o scrisoare la lumina lămpii.
Ce urât din partea ta! Să te trezești în timp ce sforăi.
Ce grosolan din partea ta.
Ca și din a ta.
Îi scrii o scrisoare altui iubit chiar sub nasul meu.
Dacă aș avea un iubit, viața ar fi mai ușoară.
Ai adormit, așa că îți scriam ție.
Dar sunt chiar în fața ta.
De ce mi-ai scris...
„Dragul meu, așa cum știi deja,
nimic nu poate fi făcut la monbi fără bani.
Am încercat să-i rog pe alții, dar această privighetoare e închisă,
neputincioasă să facă ce vrea,
neputincioasă să plângă și să țipe și să fie auzită.
Nu mai pot trăi așa. Așa că mă voi sinucide în curând.”
La naiba, nu pot să țin minte toate astea!
Sinucide?
De ce nu mi-ai spus? E serios!
Am vrut s-o fac, dar ai fost atât de nemilos că ai adormit.
- Nu am crezut că mă pot baza pe tine. - Dacă e vorba de bani, am să te ajut.
Câți ai nevoie?
2,3 milioane de yeni?
Exact. Cu banii ăștia, Kotora poate ieși din yakuza.
- Și o să plătești tu banii ăia? - Cam asta e tot ce pot să fac.
- A fost datoria ta, până la urmă. - Termină!
Acceptă asta! Așa ne exprimăm noi, locuitorii din Edo, prietenia!
Când mă uitam la reprezentația lui tata din culise, m-am gândit
că aș putea face un rakugo cu o datorie.
Cât despre Toraji,
nu e cinstit, pentru că nu e responsabil pentru datorie.
Deci, până nu fac rost de 2,3 miloane,
- nu pot urca pe scenă. - Pentru cine vrei să faci rakugo, Ryuji?
Pentru Tora-chan? Pentru tatăl tău?
De ce-mi pui întrebările astea dificile?
Fără niciun motiv. Sunt doar puțin beată.
- Mă duc să iau o gură de aer. - Și eu!
Megumi-chan!
La naiba! Toată lumea...
Doar fiindcă nu sunt din Edo!
Ce este?
- Dacă vrei să spui ceva, spune-o! - Tu ești cel care ar trebui să vorbească.
Ce? Nu înțeleg.
Nu ai de gând să întrebi despre Tamotsu?
M-a rugat să mă întorc cu el în Aomori.
Serios?
Mor. Mor cu drag pentru tine.
O prostuță ca mine te crede, să știi.
- Chiar vrei să o faci? - Sigur. Haide.
Hei, nu mergem să mâncăm tăieței. E o sinucidere la dublu!
Când vom muri, noi doi ar trebui să purtăm chimonouri albe,
ca toată lumea să știe că am fost hotărâți să murim
și să ne lăsăm numele în istorie.
Atunci, s-o facem în noaptea asta.
Dar Expoziția cu Produse din Aomori e mâine.
- Ce? Urmează să mori! - Adică...
Stai puțin, nu pot muri fără să-l fi văzut pe fratele meu.
- Hai s-o facem mâine. - Promite-mi, Kinzo.
Osome...
Deci?
Ce vrei să spui?
Asta e.
Îmi pare rău.
Am rămas fără cuvinte.
Nu voiam să spui ceva anume.
Stai, Megumi-chan! Nu erai un personaj atât de complicat!
Nu sunt un personaj!
Nu sunt un anime sau un joc.
Sunt o ființă umană!
- O ființă umană? - Nu mă trata ca pe o proastă!
Ce bătaie de cap...
Bună dimineața, frate! Bună dimineața!
Glumești? E trecut deja de prânz!
Atunci, scuză-mă.
Stai, Kinzo. Stai. Voiam să-ți dau un sfat.
Știu că mergi la Shinagawa des zilele astea. Nu te mai duce.
Vei sfârși cu o tipă care vrea o sinucidere la dublu.
Ce e așa amuzant?
Păi... Unde e Hyuga?
I-am dat niște timp liber.
Doar abia s-a căsătorit.
Ce e cu tine aici?
Asta este plata maestrului... adică a lui Yanaka pe luna asta.
Cum se numea?
„Sokotsu Nagaya.” Am auzit că tu ai povestit-o.
Da, domnule.
E minunat. E o poveste complicată.
Nu erai amuzant când erai cu mine,
dar acum, pe scenă, faci publicul să râdă cu lacrimi.
- Rakugo e interesant? - Da, este.
- Nu-i așa? - Da.
- Deci, cât a mai rămas? - Două milioane trei sute de mii.
Două sute de mii pe poveste.
Doi ori unsprezece... O să-ți lipsească o sută de mii.
Pentru ultimii 100 000, o să te învăț eu o poveste scurtă.
Șefule...
Străduiește-te.
Îmi pare rău.
Nu-i pot fi neloial șefului.
Deci, am putea pretinde că oferta nu a existat?
Nu.
Ți-am spus totul.
- Deci... - Bine.
Doar am să
mă duc să distrug Ryuseikai.
Scuze, am putea pretinde că nu ai auzit ceea ce am spus,
dle Actor de rakugo?
La revedere.
Se pare că Ryu-san a avut dreptate.
Ucenicii nu sunt plătiți. Deci lucrez cu juma' de normă.
Iar șeful tău are probleme cu relațiile?
Nu! Nu am să mă despart de tine! Niciodată!
E pentru binele tău!
O să fiu într-o sipație de viață și de moarte.
E „situație”.
Ce fel de yakuza nu poate spune „situație”?
Scuze! Vă rugăm să reveniți!
Nici vorbă. Nu am să mă despart de tine.
Lamele sunt periculoase! Iar tăieturile nu se vindecă bine.
Deci nu intenționai să mori.
- M-ai păcălit! - Toanto! Am venit să mor.
Sunt îmbrăcat în alb.
Dar nu ai pantaloni!
- Nu am avut destui bani... - Vino!
Hai, Kinzo. Mergi înainte. Podul este lung.
Podul este lung, dar viața este scurtă!
Ce tot pălăvrăgești?
- E întuneric. - Sări! Acum!
Trebuie să amestec apa bine!
Nu te bagi într-o baie caldă! Haide, gata!
Nu pot.
Osome!
Am să te urmez în spate. Scuze!
O să fiu chiar în spatele tău!
- Nu, nu! Nu face vreo prostie! - Te rog să te prefaci că n-ai văzut!
Negustorul din Ishimachi a adus 50 de ryo!
Acum ai bani. Așa că...
Nu muri.
Pe bune?
De ce te-aș minți? Nu sunt un mincinos.
- Cum? - Cum? Puștiul ăsta o să explice.
Eu am să curăț fisticul, deci, te rog.
Maestrul a cerut donații de la asociație.
Maestrul Koshin a fost reticent, dar ieri a dat 200 000.
Exact. Zâmbește, poc! Poc!
De ce?
- De ce faceți atâtea pentru mine? - Toți vor să ieși din yakuza.
Ia-i. Returnează-i când vei deveni un succes.
Nu, nu pot.
- De ce nu? - Nu e vorba de bani.
Vreau să fiu mai bun la rakugo, vreau să fac oamenii să râdă
și apoi să ies din yakuza.
Chiar dacă renunț acum...
Îmi pare rău. Apreciez gestul,
dar nu sunt obișnuit cu bunătatea.
Maestre, ce ar trebui să facem?
„Ce ar trebui să facem?” Folosește-ți capul!
Nu-ți dai seama? Sunt ocupat cu decojirea fisticului.
Kinzo, și eu urma să mor.
Dar acum, că am bani, nu mai are rost să mor.
Ne revedem pe lumea cealaltă.
Deci, deocamdată, te rog să mă scuzi.
„Pentru ce, mai exact?” Kinzo a fost împins de pe un pod.
Apa, sarea și frica s-au repezit în el...
Ciudat număr!
Oamenii legii!
E prea întuneric! Nu văd nimic!
Dă-mi chestia aia!
- Ce chestie? - Cutia de iască!
Poate e custodele!
Frate...
- Bună seara. - Kinzo?
- Ce naiba s-a întâmplat cu tine? - Sinucidere la dublu în Shinagawa.
Ți-am spus eu!
Nu vă faceți griji. E Kinzo.
A dat greș la o sinucidere la dublu. Stai. Ce faci?
- Dați-mi o scară. - La naiba, m-ai călcat pe cap!
- Cine e în cămară? - Mi-era prea foame să fug.
Vă rog! Ajutați-mă!
Un tip plânge în butoiul de miso.
M-am lovit între picioare când am căzut și mi-a căzut o boașă.
- Ia să vedem! - E importantă, să n-o scăpați.
Ce?
E doar o vânătă!
Gata, boașele mele sunt fix aici!
Don, don, Don Matsugoro!
Matsugoro...
Ce jenanți sunteți cu toții!
Uitați-vă la dl Denbei.
Un fost samurai e altfel!
În toiul acestei agitații, el nu s-a mișcat un centimetru!
Nu merit toată lauda.
Pur și simplu am fost...
„prea șocat ca să mă mișc.”
S-a terminat?
Ce e cu voi? Mințile voastre sunt în altă parte.
- Scuze, gândul îmi e în altă parte. - Iar nu am înțeles poanta.
Nu trebuie. Povestea încă nu s-a terminat.
- Ce? - Există o parte a doua a poveștii.
Partea a doua, numită „Răzbunarea”,
e despre cum Kinzo se răzbună pe Osome, dar nimeni nu o mai spune acum.
- De ce nu? - E prea sumbră.
Nimeni nu vrea să audă o poveste la care nu poate râde.
În domeniul nostru, Kotora și Kotatsu,
trebuie să aducem bucurie publicului.
Nu trebuie să-mi spui mie asta. Știu.
Ba nu știi. De aceea vă spun.
Nu e fericire pe chipurile voastre.
- Haine? - Fericire.
Zâmbiți.
Ce naiba e asta?
Bate soarele prea tare?
- Aveți nevoie de ochelari? - Nu avem de ce să zâmbim!
Organizația mea urmează să fie dezbinată sau ucisă!
Eu nu mă descurc bine la rakugo
și nici măcar nu pot ajunge la Megumi-chan.
- Serios? - Poate nu am nicio speranță.
Ești în regulă.
Râdeți, chiar dacă nu vă ies treburile!
Chiar dacă sunteți îngrijorați, un adevărat profesionist zâmbește.
Maestre... Ai spus ultima dată că vrei să-mi lași numele tău.
- E o povară? - Nu e vorba de asta.
- Nu am nevoie de el. Chiar nu-l vreau. - Nici eu.
Ce tot spui? Numele Donbei reprezintă Hayashiyate.
Al cincilea Donbei a câștigat Medalia Culturală!
Iubesc numele pe care maestrul nostru mi l-a dat, numele Kotora.
Nu-mi pasă de anteriorul Donbei.
Prefer Kotora în detrimentul numelui unui tip...
pe care nu l-am cunoscut.
Ești de neînvins.
Sayuri-chan plânge.
Scuzați-mă!
Dle Tamotsu. Ce s-a întâmplat?
Mă întrebam dacă Megumi a trecut pe aici azi.
- Nu, azi nu. - S-a întâmplat ceva?
A zis că iese la o plimbare cu mașina cu niște prieteni,
dar încă nu s-a întors și mi-am făcut griji.
Ura!
Prieteni?
- De la muncă? - Nu.
- Se pare că un tip numit Web Sait. - Cine e acest Sait?
Vrei să spui „website”?
Tamotsu, ce înseamnă?
Rentan?
Poate că înseamnă să închiriezi o mașină?
Probabil așa se spune aici.
Deci se duc cu o mașină închiriată.
Scria rentan?
- Credeam că înseamnă o mașină închiriată. - Nu! Rentan înseamnă brichetă!
- E în pericol! - Ce?
Sinucidere prin foc! Un site de sinucidere în grup!
De ce nu ne dăm jos? Hai să ne dăm jos!
Un grătar?
Cât de tare!
Unde se duc?
Se întâlnesc cu cineva seara în Shinagawa.
Apoi, de acolo, se duc în Hakone.
- „Shinagawa Shinju”? - Nu, e Hakone.
Cheile! Împrumută-mi mașina ta. Repede!
Unde te duci?
Ryuji?
Vin și eu!
Alo!
- Pe partea aia! - Aici?
Frate!
Tora, ai grijă.
Ochelarii mei sunt pe jos.
Ce s-a întâmplat?
În timp ce puneam niște hârtie igienică nouă...
Nu vă puneți cu mine!
Sunt niște animale. Au luat-o razna.
Unde e Hyuga?
Nu-l suna. Tocmai s-a căsătorit.
- Sună-l! Acum! - Nu pot!
De ce nu?
A fost atacat săptămâna trecută.
I-au rupt un picior, umărul drept și trei coaste.
- De ce nu mi-ai spus? - A fost pentru binele tău, Tora!
Hyuga m-a rugat să nu spun nimic.
Ce o să facem, frate? O să stăm cuminți?
Nu te duce! Nu te poți duce, Tora!
Chiar atât de mult vrei să ieși din yakuza?
Taci, idiotule! Dacă te duci acum, nu te mai poți întoarce!
- Spune ceva! - Nu, Tora!
- Tu ești speranța noastră... - Tăceți!
Tora...
KOTORA
Tatsuo, muzica merge de prea mult timp.
Hei! Haide, ieși, Kotora!
Kotora!
Și-au atins limita. Ar trebui să ies eu.
Unde e Kotora?
- Încă nu a venit. - Serios? Ce naiba face?
- Și tu? - Mă duc pe scenă, desigur!
- Ei îl așteaptă pe Kotora. - Dar el nu e aici!
Termină!
Ești doar un ucenic!
Crezi că-l poți înlocui pe Kotora, golane?
Te rog, maestre!
Vreau s-o fac! Vreau să spun o poveste amuzantă într-un mod amuzant!
Acum, pot să spun „Shinagawa Shinju” a mea.
E acum sau niciodată.
Ryuji...
Vreau s-o fac pentru mine.
Nu pentru Kotora, nu pentru tine.
Vreau s-o fac pentru mine. Așa că, te implor!
Arată-mi fața ta, Kotatsu.
Zâmbește.
Du-te.
Da, domnule.
Te așteptam!
Cine e ăla?
E Kotatsu!
Eu sunt Hatashiyate Kotatsu.
E stânjenitor, dar m-am întors.
Dragon, Dragon, Chan Dragon!
Bine!
Mă încălzesc!
Golani Ryuseikai!
După tine.
Golane!
Ce naiba?
Trebuie să fie ziua mea norocoasă.
Tacă-ți fleanca!
Nu vă puneți cu noi.
Ia-l.
Nu mișcați!
Osome, o gheișă din Shinagawa...
„Shinagawa Shinju!”
...era o adevărată frumusețe când își ținea gura închisă
și avea un puternic accent din Aomori.
Din Aomori?
Osome le-a trimis scrisori prietenilor ei bărbați
și s-a dus să se vadă cu ei în Shinagawa.
Se duceau în ceea ce noi numim astăzi „călătorie de o zi”, dar acei bărbați
aveau un motiv ulterior.
Îi dăm drumul!
Stai!
Eu vreau cartofi prăjiți!
Păi, nu suntem la grătar.
- Îmi aduce cineva? - Sigur!
Da, era o sinucidere prin foc.
Mereu există oameni care nu apreciază viața.
Sunt prea lași să moară singuri, așa că își caută parteneri de sinucidere.
Dar Osome habar nu avea.
Geamul!
Lăsați-mă să-l deschid, bine?
Scuze, îmi pare rău.
La acea vreme, iubitul ei, negustorul Ryu,
și prietenul ei vechi, Tamotsu, o căutau cu ajutorul oamenilor legii.
- Unde ești? - Megumi-chan!
Hei! Megumi-chan!
Doamne, Meguppi!
Megumi!
Nu-i de mirare că e tăcută. A adormit adânc.
Are picioarele atât de lungi.
Mă simt grozav să mor
cu o asemenea frumusețe.
Aș fi vrut să fi ieșit cu cineva ca ea înainte să mor.
S-ar putea să nu fie prea târziu.
- Ce? - Glumeam.
- N-ar trebui să moară. - Nu muri.
Nu vreau să mor!
Ajutor!
Megumi-chan!
Te rog, trezește-te!
Trezește-te!
E într-un fel ca în Albă ca Zăpada și Cei Șapte Pitici.
Poate îi trebuie un sărut.
Ce faceți?
- Megumi-chan a mea! - Nu te băga!
Nu ți-ar fi venit să crezi că tocmai încercaseră să moară.
Într-un sfârșit, Osome s-a trezit.
„Ce faceți, oameni buni?”
- Unde sunt? - Nu lăsați prințesa să scape!
- Ce? Lăsați-mă! - Megumi-chan, eu sunt!
Plecați!
Megumi-chan! Așteaptă!
Așteaptă, Megumi-chan!
Unde e?
Ajutor!
- Meguppi! - Tamotsu!
- Stai!
Nu!
A fost atât de înfricoșător.
E în regulă.
Uitați-vă la voi. Patru bărbați maturi, atât de jenanți.
„Și uitați-vă la el.
Un fermier e diferit!
O cară pe Osome!”
Nu merit laudele.
Sunt pur și simplu...
„...prea șocat să mă mișc.”
Hei, Kotatsu!
Te-ai îmbunătățit, Kotatsu!
Ryu-chan, ești grozav!
Ești cel mai bun din Japonia!
Mulțumesc.
Poftim cartofii prăjiți!
Mă întreb ce s-a întâmplat cu Kotora.
Kotora, Kotora... Nu ai nimic de spus despre rakugo-ul meu?
Nu prea e „Shinagawa Shinju”.
- Doar s-au întâlnit în Shinagawa. - Mai scutește-mă! Au trecut trei ani!
Te-ai descurcat bine. Ai noțiunile de bază.
Străduiește-te. Hei...
- Ce e? - Banii de lecție.
Cât de nepoliticos! Ăsta e mărunțiș.
Dă-i înapoi! Mereu i-i dai înapoi lui Kotora!
Eu sunt cel care-i dă înapoi lui Kotora!
Las-o baltă. În fine, sunt elevul tău, da?
Wolf Corp. Ăștia nu erau yakuza din ultima poveste?
Bărbatul cară ce pare a fi un pistol...
Tocmai am primit vești.
Bărbatul este Yamazaki din Shinjuku Ryuseikai.
Nu se poate!
Pare să-i țină pe Kaji Rikio și câțiva bărbați ca ostatici.
Poate voi părea un obsedat, dar am s-o mai spun o dată.
Dacă te pui cu Ryuseikai, nu vei mai scăpa cu viață data viitoare.
Tânărul meu șef
e cam iute la mânie!
Bun.
Eu am să mă predau singur.
Frate...
Nu, nu „frate”.
Spune-mi Tora.
Tora...
Eu...
Strecoară-te cu grijă afară, Șefule Adjunct.
Grăbește-te!
E Yamazaki!
Suspectul a ieșit afară!
Predă-te.
UN BĂRBAT A JEFUIT WOLF CORP
- Tată? - Ce e?
Kotora...
Zâmbește.
Subtitrarea: ANDREI NEAGU