Stopp!
Nitton sekunder.
Endast den som äger sin ungdom förtjänar sin framtid.
Du är Rikets framtid.
MANNEN I DET HÖGA SLOTTET
Är allt som det ska?
Jag mår bra.
- Varsågod. - Tack.
Hur kommer det sig
att ni kommer på så oväntat besök?
Jag ville meddela er personligen
att min fru ska fortsätta sin analys.
Jag är glad att höra det.
Hon har goda möjligheter att göra framsteg.
Nej, tack. Bra.
Det är bra.
Hör på mig,
jag behöver säkert inte trycka på att min fru
har utsatts för mycket press på sistone.
- Självklart. - Och,
hon har haft...
...fantasier som
jag ärligt talat inte tycker ska uppmuntras.
Jag skulle vilja att ni begränsar samtalen till att gälla
vår son, Thomas,
i synnerhet hennes sorg över hans död.
Det kan bli problematiskt...
- Patienten måste själv få... - Det är inte komplicerat.
Kommer hon bort från ämnet litar jag på att ni leder in henne på
vår son igen.
Blir det ett problem för er?
Nej. Självklart inte, Oberstgruppenführer.
Vad hon än säger om Thomas så stannar det mellan er,
konfidentiellt, endast mellan doktor och patient.
- Det är självklart. - Ja.
Doktor och patient.
Sir?
Ni förstår säkert att det finns de som skulle vara intresserade
av att veta att ni...
...behandlar min fru.
Folk som skulle betala rejält
för sånt som hon aningslöst...
Nej. Sir, jag försäkrar er...
Jag ska vara tydlig.
Om jag nånsin får anledning att misstänka
att ni svikit mitt förtroende
så kommer ni och er familj att få ångra det.
Förstått?
Ja, sir.
Bra. Då är vi överens.
Tack för att ni tog er tid med så kort varsel.
Er lojalitet och diskretion
uppskattas verkligen. Ring när ni vill.
- Har du skaffat allt jag behöver? - Ja.
Jag har en hel korg med godsaker till dig.
Till att börja med ett brev
som gratulerar en medlem i Hitlerjugend för att han valts
att sprida nazipropaganda i Sydamerika.
- Och pojken var... - Thomas Smith.
Men han klarade inte hälsokontrollen.
Men hans far skyddade honom alltid, inte sant?
Här är telegram från Raeder till ambassaden i Buenos Aires
som godkänner ett antal betalningar
för "antinazist-gerillatrupper."
Planerade Smith
att kidnappa sin egen son?
Det är vår teori.
När får vi bevisen?
Ha tålamod.
Jag kan nästan bevisa att Helen Smith är en mördare.
Snart kan vi sticka bevisen under näsan på vår Reichsführer
och låta honom känna lukten av förruttnelse.
Hej.
Igår kväll följde nån efter mig på vägen hem.
Vad?
Han lurade i skuggorna,
förföljde mig som ett djur.
Varför skulle nån göra det?
Jag kanske står på nazisternas dödslista.
Jag tror att det var Joe Blake.
Tror? Såg du honom?
Nej, när jag vände mig om var han borta.
Det kom en patrull.
Varför skulle Joe vilja döda dig?
I filmen...
I filmen dödade han er båda.
Ja, för att han visste att det som väntade i tunneln
var värre än döden.
Jag måste ta reda på vad det är.
Det är Joe i filmen, inte i den här världen.
Jag vet i alla fall att han är knuten till Lackawanna.
Varför skulle Abendsen annars ge dig filmen?
Han döljer fortfarande saker för mig,
men han har svar på frågor jag inte kan få reda på själv.
Ta inga risker.
- Han kommer inte att avslöja nåt. - Kanske inte.
Men jag måste löpa linan ut.
Om det blir ett tråkigt slut
så må det vara.
Juliana, jag...
Varför lever Tagomi då?
Jag blev avbruten i sista stund, sir.
Det var tråkigt,
men jag litar på att du inte kommer att göra mig besviken.
Ja, sir.
Och källan?
Det är svårt att vinna hennes förtroende. Men hon döljer nåt.
Vad skulle det kunna vara?
Hon känner till Lackawanna.
Och jag tror att hon träffade Höga slottet förra året
och kan leda oss till honom.
Om du kan få tag på Abendsen
vore det fantastiskt för Nebenwelt.
Men ta hand om Tagomi.
Jag kommer till New York i eftermiddag.
När du är klar med ditt uppdrag
rapporterar du direkt till mig med Wexlers planer.
Ja, mein Führer. Sieg Heil.
Ska vi börja med nåt enkelt?
Ett minne, vadsomhelst.
Vadsomhelst?
Ja, nåt om Thomas.
Luta dig tillbaka och blunda, om det kan hjälpa,
och gå tillbaka i tiden.
Det behöver inte vara nåt viktigt. Ett enkelt och trevligt minne.
De hörde mig
skrika och gråta
när Thomas gick till skåpbilen.
Jag grät, bönade och bad, och alla grannar,
hemmafruar och vänner hörde mig
be honom stanna.
Stanna, kom tillbaka, gör det inte.
Jag skäms så.
Men vilken moder hade inte bönat och bett?
Min son var en hjälte, själv var jag svag.
Nej.
Det krävs styrka för att visa sorg.
Gör det?
Det är de svaga som döljer sina känslor bakom en hård fasad.
Bara för att jag säger det,
kommer du inte att sluta skämmas.
Men om det kan kännas bättre,
det finns inget viktigare för den ariska staten
än en stark mor som visar
sina känslor och övertygelser i vardagslivet i Riket.
Madam?
Edgar.
Är du här för att träffa John?
Nej, kära du, jag är här för att tala med dig.
Det har nämligen kommit nya bevis
i Alice Adlers mordutredning
som gjort att jag tvingats öppna fallet igen.
Jag förstår inte. Mannen ni anhöll
erkände väl?
Ja, det är sant.
Men han tycks ha erkänt under tvång.
Känner du igen den här?
Jag hoppas verkligen att du inte har nåt i garderoben som matchar.
- Är det där blod? - Madam.
Ursäkta mig.
- Jag har hittat nåt. - Ring John.
- Häng tillbaka den. - Den här.
Kemtvättad.
Knappen passar perfekt.
Häng genast tillbaka min jacka.
Så, Helen.
Vem som än var på brottsplatsen vågade inte flytta kroppen.
Ja, jag kan vänta.
Ödet ville därför
att man hittade den här under stolen, precis där Alice dog.
Känner du till det här?
Ja, självklart, jag...
Jag hade jackan på mig när jag besökte Alice
för att tala förstånd med henne.
Angående ryktena hon spred.
Vi bråkade faktiskt.
Hon måste ha ryckt bort knappen från jackan.
När jag insåg att jag inte kunde tala förstånd med henne
gick jag hem.
Jag har just gett ett vittnesmål. Vill du inte skriva det?
Jag ville se dig i ögonen när du sa det.
Du tror mig väl?
Självklart.
Jag ska göra allt jag kan för att hjälpa dig.
Ursäkta att jag besvärat dig.
- Lita på mig. - Lita på dig?
- Sist jag gjorde det... - Vi är inte beroende av Hoover.
Inte? Han kom instörtande här med två av sina män.
Vad hindrar honom från att komma tillbaka och anhålla mig?
Hallå.
Ja, Reichsführer. Självklart, jag kommer.
Ja, självklart.
Var det Himmler?
Det är bara ett möte.
Nu tar vi det lugnt.
Reichsführer Himmler kallade just in dig med kort varsel.
Hur ska jag kunna känna mig lugn? Herregud!
Vi vet inte vad det handlar om. Vi ska inte dra förhastade slutsatser.
Det är just det som skrämmer mig. Jag är livrädd.
- Vi vet inte vad... - Vad har du tagit?
Har du tagit tabletter?
- Vad har du tagit, älskling? - Nej, jag...
Vad har du tagit?
Jag har gjort mig av med tabletterna om det är det du menar.
Jag är en stark kvinna.
Det vet jag.
Det är min uppgift att skydda dig.
Jag måste se efter dig och barnen.
Håll dig hemma nu.
Tala inte med nån,
gör inget. Jag är strax tillbaka.
Då får vi se var vi står.
Stanna så gör jag kaffe.
Det hade jag gärna velat, men jag har försovit mig och
Wayne väntar.
- Jobbet också. - Jobb?
Då kan vi prata om År noll.
Hör här, Nicole.
New York är en kosmopolitisk huvudstad,
men det är inte alls lika sofistikerat som i Berlin.
Det vi gör,
även om det är underbart,
kan krossa oss båda.
Se inte så rädd ut. Det viktiga är att vi hittade dig.
Det spelar ingen roll var.
Jag finns alltid här när ni kallar, sir.
Ja, jag vet.
Men,
det räcker inte med att bara vara tillgänglig.
Nu gäller det att agera.
Äsch, strunt i det här.
Det är hopplöst. Fortsätt utan mig.
Kom igen nu.
Det är 25 kilometer till Denver, 30 max.
Vi skaffar oss jobb, sparar pengar.
- Jobb? - Självklart.
Du kan bli bartender
och börja servera Camparidrinkar i den Neutrala zonen.
Då begår jag hellre seppuku.
Eller kan du ta den här.
Som du vet var jag missnöjd med hur vi delade upp allt
så jag tog den här.
Tjuv. Din jäkla bandit.
När vi blev omringade av de där motorcykelpsykopaterna
la jag den i kalsongerna.
Hallå!
Fotot, då? Som visar att det tillhörde John Wayne?
Det har jag fortfarande i kalsongerna.
- Hej, vill ni ha lift? - Ja, ett ögonblick.
Nu skiljs vi åt. Jag väntar in nästa
- och åker själv. - Det kanske inte kommer nån mer.
Jag behöver den inte.
Det finns inget kvar för mig i San Francisco.
- Jag stannar här. - Bestäm er.
Jag har inte hela dan på mig.
Jag kan inte lämna dig här ensam.
Följ med. Spännet är ditt.
Ta det.
Kom nu.
Jag behöver fotot med, men inte nu.
Senare, när vi har tillgång till tvål.
Ett ögonblick.
Kom in.
- Allt väl? - Det vet jag inte än.
Man vet aldrig med dig.
Det är samma med dig. Receptionisten sa att du checkat in som Joe Blake.
Jag heter ju det.
Varför bor du på ett billigt hotell och inte på ambassaden?
De avlyssnar rummen.
Jag vill kunna ha ett privatliv ibland.
Vad fan är det där?
Jag ringer till Berlin med den.
Det är normalt för diplomater att ha en säker telefonlinje.
På så vis kan japanerna inte avlyssna våra samtal.
Jag borde inte ha kommit.
Vad är problemet?
Jag vill veta var du var igår kväll och jag vill ha ett ärligt svar.
Jag förstår inte vad du pratar om.
- Inte det? - Nej.
Jag har faktiskt varit ärligare mot dig än du har varit mot mig.
Försök inte vända på det här nu.
Men du har rätt. Du bör nog gå.
Varför lät Himmler dig leva?
Du är fortfarande här.
Vad gjorde de med dig i cellen alla de där månaderna?
De avrättar din far och du behöver bara fördöma honom för att bli fri?
- Jag vill inte prata om det. - Inte?
Du är inte bara nån jäkla handelsattaché.
- Vad gjorde du för Himmler? - Sluta.
Varför är du i San Francisco?
Jag vill inte prata om det här.
- Det är det som är problemet. - Nu räcker det!
Vill du veta hur jag överlevde?
Min far blev inte bara avrättad.
De tvingade mig att göra det.
De tvingade mig att skjuta min far i huvudet
medan Himmler såg på.
Det går inte en dag
utan att jag önskar att jag hade satt pistolen under hakan
och skjutit mig själv.
Jag är ledsen.
Du är sen.
Har du glömt att det bara är några dar kvar till ceremonin?
Nej. Ursäkta.
Är allt som det ska?
Jag mår bra.
Var var vi nånstans?
Tredje Moseboken.
Moses försöker sona sina synder
inför Adonaj, vår gud, och så...
Vet du vad?
Det här med bar mitzvah kanske inte passar mig.
- Jag är faktiskt inte 13 längre. - Hör här...
Åldern spelar ingen roll.
Är inte det här viktigt för dig?
Jo, det var det, men saker förändras.
Efter hela den här...
Det jag gjorde. Du vet vad jag menar.
Att sona sina synder
är en lång och stenig väg. Det är en process.
Bara det att du går den vägen visar att du har moralkänsla.
Män som inte har det då?
Hade du inte tänkt berätta att Yakuzan kom och letade efter mig?
Lila sa att hon stötte ihop med dem i Denver.
Jag hade tänkt berätta det efter
- ceremonin. - Det kunde ha varit för sent.
Vi kanske ska strunta i det här så att jag kan återgå till jobbet.
Ta det lugnt nu.
De där människorna letar,
men ingen i Denver vet att du är här.
Hur vet...
Du har ju kämpat så med det här.
Det är inte bara en bar mitzvah.
Det är ett sätt för dig att bli en del av gruppen
- och därmed säkra din framtid. - Mark,
vi vet båda att min framtid är högst osäker.
Det är just så det är att vara jude.
Lika bra att du vänjer dig.
Sätt dig.
John.
Jag är ledsen, sir.
Jag har försökt förstå det här.
Hur du kunde tro
att det var en bra idé att skicka dina män hem till mig?
Att hota min fru?
Jag konstaterade bara faktum.
Jag respekterar ditt jobb
och därför har jag förhandlat med Rockwell.
Du går i förtidspension
och allt det här glöms bort.
Jag hoppas att det låter bra,
för alternativen är landsförräderi,
avrättning och annat otrevligt.
När jag läste torah-verserna
ändrades min syn på tillvaron.
- Jaså? - Ja. Tack.
Bra.
Måste jag verkligen sjunga dem inför hela...
Det är mer mässande än sjungande.
Jag klarar det och jag kan inte sjunga.
Jag är inte ens kantor. Jag är inte ens Eddie Cantor.
De vet allt, inte bara om Frank, utan om oss.
Det blir garanterat ett blodbad.
Vi får handla snabbt och komma överens med dem om det skulle behövas.
Ni kan sluta bråka.
Jag förstår situationen. Jag ska ge mig av.
Jag ger mig av nu.
Vi är inte överens.
Vi diskuterar, för att komma överens.
Jag är tacksam för att ni skyddat mig,
men jag kan inte ha hotet mot er på mitt samvete.
- Kan du köra mig till Denver? - Nej.
Okej, vi röstar.
De som tycker att Frank ska ge sig av räcker upp en hand.
Vet du varför vi kallas "Sabra"?
De som tycker att han ska stanna?
Det är ett hebreiskt ord, "Tzabar," en kaktus som växer i det heliga landet.
Det sägs att den är hård på utsidan.
Ja-sidan vinner.
Och söt och mjuk på insidan.
Frank stannar tills vidare.
- Nu äter vi. - Ja.
John. Vad bra att du kunde komma.
Självklart.
Vad gäller det?
Något väldigt allvarligt.
Vi börjar med doktor Adler
som du lovordade
efter hans plötsliga död i en hjärtattack.
En man som just fått intyg om god hälsa av sin kardiolog.
Så,
vad orsakade Adlers dödliga hjärtattack?
En kranskärlsförträngning som inte upptäckts,
antar jag. Men berätta du.
Det kan jag inte
eftersom Gerry Adler kremerades innan man hann obducera honom,
trots att Alice Adler bett om det.
Och plötsligt tystades Alice också.
Hon dog vid ett klantigt inbrott enligt polisen.
Men nu har ARBI-agenterna dragit en spännande slutsats.
Inbrottstjuven, om det nu var en inbrottstjuv som mördade mrs Adler,
var en kvinna.
Samtidigt har vi fått fram bevis på Smiths planer
att smuggla ut sin sjuka son ur landet
och sen iscensätta en kidnappning
för att få Thomas till en säker hamn i Argentina.
Det är landsförräderi
att dölja sin sons sjukdom
och utnyttja sin ställning för att gömma honom.
För att inte tala om att mörda en högt uppsatt nazist,
nämligen doktor Adler och hans fru.
Har ni bevis för de här anklagelserna?
Mein Führer, vi har motiv, medel och bevis.
Jag är ledsen, Reichsmarschall,
men ni verkar förvirrad.
"Förvirrad"?
Hur då?
Anklagelserna mot Oberstgruppenführer Smith saknar grund.
Det är bara gissningar.
Vad fan säger du?
Jag förstår inte.
Du visade mig telegrammen från Buenos Aires.
Helen Smiths knapp med Alice Adlers blod på.
Edgar, var är allt?
Finns det alltså inga bevis som stödjer anklagelserna för landsförräderi?
Jag har inga som helst bevis, mein Führer.
Däremot är det landsförräderi
att anklaga en partimedlem med högre rang för sådana brott.
För ut honom.
Försvinn!
Jag vill inte se dig.
Lämna det här landet,
omedelbart!
Edgar, du lurade mig.
Det var arrangerat!
Jag ska krossa dig, för fan!
Trodde du verkligen att jag skulle låta dig hota min familj?
Det här är inget du vill ska komma ut.
I skrift?
Du vet att det bara är lögner,
antydningar och skvaller. Det är allt.
Än så länge.
Ursäkta oss. Jag vill växla ett ord med min Oberstgruppenführer.
Jag har förberett dig för ett högt ämbete
och du svek mig nästan.
Om Hoover hade förhört Raeder
hade det varit du och inte Rockwell som blivit utkastad.
Ja, Reichsführer.
Du var obetänksam
som lät en underordnad utnyttja dina hemligheter.
Den lösa tråden var vi tvungna att ordna, annars hade dina hemligheter kommit ut.
Och ett problem återstår.
Din hustru.
Hon utgör en risk och en öm punkt, lika mycket som Erich Raeder.
Om du inte kan kontrollera henne
blir jag tvungen att göra det.
Från och med nu
är du tillförordnad Reichsmarschall.
Gör mig inte besviken, John.
Det är en förändring, en ansiktslyftning,
en nystart.
Vi går in i en förvandlingsfas i hela Stortyska riket:
"År noll."
Det är ett tillstånd av återblivande.
Vi börjar med att utplåna sevärdheter från före Rikets tid.
Först på listan har vi en favorit med affektionsvärde
och det är just därför hon snabbt måste förstöras.
Hon står helt passande här i New Yorks hamn.
Hon har en typiskt kvinnlig narcissism,
förknippad med det dekadent franska.
Inte nog med att hon är egoistisk,
hon är pyroman.
Vi kan ordna en kontrollerad demolering
med tidsinställda bomber
så att statyn rasar på plats.
Nej, jag vill att det ska bli mer som ett skådespel.
Det handlar inte bara om vad som ska rivas,
utan om vad som ska byggas för att ersätta den här stenhögen,
snabbt som bara den.
Amerikas Jahr Null-generation,
vackert byggd för att nedrusta det förflutna.
Er son skulle vara stolt.
Det här är den Nya Kolossen.
Direktör Hoover, sir.
Grattis, John.
Jag är glad att få arbeta med en så duktig och stabil man.
Jag är också glad att vi kommit över våra små meningsskiljaktigheter.
Ja. Jag med, Edgar.
Jag behöver säkert inte säga
att vi som tjänar Riket inte har någon försäkring.
Så det jag vet om dig
- behåller jag gärna, om det går bra. - Uppfattat.
Och det du vet om mig
vill jag gärna ha på mitt skrivbord innan veckans slut.
Självklart.
När du ändå sysslar med det
får du gärna ta med
akten om Rockwells misslyckade räd mot Höga slottet.
Den riktiga akten.
Det är min plikt att tjäna. Heil Himmler!
HAVANNA, KUBA STORTYSKA RIKET
Caballero, vad dricker ni?
Överraska mig.
Jag har druckit ginger ale de senaste tio åren.
Permiso. Är det där ni?
Den kända mannen i exil,
Napoleon på Elba.
Ni har blivit rånad, señor presidente.
Bonaparte flydde från sin ö inom ett år och tog kontrollen igen.
Det tänker jag också göra.
Vilka är de?
Äventyrare.
De gör allt för pengar och är duktiga på det.
Vill ni träffa dem?
Inte ikväll. Ikväll vill jag ha en pålitlig relation.
Om du fattar vad jag menar?
Och en privat föreställning med de där två duktiga dansarna
för att ta udden av min kubanska vistelse.
Inget ont om ert tropiska paradis.
Välkommen till Havanna, caballero.
Solens, sandens och syndens huvudstad.
Och självklart
kommer våra två begåvade dansare att skickas direkt till er bostad.
...beskriver Oberstgruppenführer Smith som Rikets hjälte
och en värdig innehavare av ämbetet.
Huvudnyheterna igen...
Reichsmarschall Rockwell lovordade Oberstgruppenführer Smith i sitt tal
på minnesceremonin för Oberstgruppenführer Smiths son Thomas.
I ett överraskande uttalande tidigare idag
meddelade George Lincoln Rockwell att han skulle avgå
som Amerikas Reichsmarschall och att Oberstgruppenführer John Smith...
- Pappa, du är hemma. - Kolla, du är på tv.
- Är det sant? - ...Rockwell förklarade
att han tänker dra sig tillbaka till sin sockerplantage på Kuba
för att se över kvalitén på den här varan som är så viktig för Riket
och för att skriva sina memoarer.
Man kommer strax att göra ett uttalande
om den officiella utnämningen av Amerikas Reichsmarschall.
Okej, allihopa, det räcker nu. Det har varit en lång dag.
Bridget, du kan gå hem.
Gör så att det känns verkligt.
Jag gillar när det är verkligt.
Är det här verkligt nog för dig?
Smith hälsar.
Jag minns inte när jag sov så gott sist.
Det är en sak jag har
velat säga dig.
Jag har sett en sak.
En annan film.
Med dig och mig.
En tunnel.
Det var inte en dröm, utan en film.
Det var därför jag tänkte att du kände till Lackawanna.
Var såg du filmen?
Om jag visar dig den
hoppas jag att du kommer att minnas nåt.
Vadsomhelst. Även den minsta,
obetydligaste detalj.
Okej.
Om du tror att det kan hjälpa.
Jag ska ta en dusch.
Okej.
POCONOS KVANTUMAVVIKELSE
Letade du efter den här?
Det är en Lebensborn.
Jag har sett den förut.
På tre döda nazikommandon.
Var då?
I den Neutrala zonen.
Det är ett rätt stort ställe. Var i den Neutrala zonen?
- På en bondgård. - En bondgård?
Den i Jamestown, utanför Boulder?
- Nu skrämmer du mig. Jag... - Hör här.
Står du emot kommer du att få uppleva samma smärta som jag, och tro mig,
det vill du inte.
Vad tror du att jag vill?
Du vill följa med mig
in i en perfekt och lycklig värld.
- Du verkar inte särskilt lycklig. - Vakna!
Vi lever i den här världen.
Den kan bli perfekt,
men inte enligt din uppfattning om godhet.
Acceptera det så kan du ta dig ur det här.
Vad betyder "Die Nebenwelt"?
Det betyder världen efter denna, en parallell värld,
och när vi når den och världen efter den
och världen efter den
kommer Riket att vara överallt.
Det får min fars största drömmar att verka futtiga.
Klä på dig nu.
Vad händer annars?
Jag har sett dig döda mig så många gånger.
Vet du vad som händer sen?
Du sätter pistolen under hakan
och skjuter dig själv...
Du ska ta mig till Tagomi
och sen till Höga slottet.
Klä på dig.
Jag måste kräkas.
Juliana.
Ett ögonblick.
Öppna dörren.
Öppna dörren, skynda dig.
Jag kommer.
Varför är du inte påklädd?