СЕРІАЛ NETFLIX
Ми починаємо шлях…
у явосвіті,
який людство називає «реальним світом»…
так, немов ваші сни не мають жодного впливу на ваш вибір.
Ви, смертні, так переймаєтеся своєю роботою,
своїм коханням, своїми війнами,
ніби лише ваші життя в явосвіті важливі.
Але існує й інше життя, що чекає на вас, коли ви заплющуєте очі…
і потрапляєте в мій світ.
Бо я Король Снів…
і Кошмарів.
Коли явосвіт залишає вас сповнених очікувань і втоми,
сон приносить вас сюди,
щоб ви віднайшли свободу й пригоди.
Щоб ви зустрілися з вашими страхами й фантазіями,
яких уособлюють Сни та Кошмари, створені мною…
і яких я маю контролювати,
інакше вони поглинуть і знищать вас.
Це моє призначення й обов'язок.
Принаймні так було доти,
доки я не залишив своє королівство, щоб упіймати Кошмара-пройдисвіта.
Володарю, ви ж повернетеся, правда?
Чого б це я не повернувся, Люсьєно?
Не знаю, передчуття.
Ви могутні тут, у вашому світі,
однак Сни рідко можуть вижити в явосвіті.
З іншого боку, Кошмари там просто процвітають.
Прокидайтеся, сер, ми на місці. Фоуні Ріґ.
Уже?
Напевно, я задрімав.
Дякую.
РОЗДІЛ 1: СОН ПРАВЕДНИКА
1916 РІК, ВИЧ КРОСС, АНГЛІЯ
Добридень, юначе. Мене звати доктор Джон Гетевей.
Із Королівського музею?
Ви прийшли побачитися з Волхвом?
Ну, я прийшов побачитися з містером Родеріком Берджессом.
Батько любить, щоб його називали Волхвом. Це значить «чаклун».
Тут, у темряві.
Волхв прийме свого гостя в кабінеті, Алексе.
Так, містере Сайксе.
Ви хочете приєднатися до Ордену батька?
Орден давніх таємниць.
Докторе Джоне Гетевей, яка приємна несподіванка.
Алексе, принеси чаю нашому гостю.
Прошу, сідайте. Ви, мабуть, утомилися з дороги.
Дякую.
Я так розумію, ви передумали, еге ж?
Після нашої зустрічі в музеї…
Я знаю, що я сказав.
Сьогодні вранці я отримав телеграму.
Мій син Едмунд,
його есмінець затонув минулого тижня недалеко від Ютландії.
Мої співчуття, докторе.
Що ж, тоді ми об'єднані
нашим горем, ви та я.
Як ви знаєте, я втратив свого сина Рендала в Дарданелльській операції.
Пробачте, але я…
я так зрозумів, що Рендал був вашим єдиним сином.
Рендал був моєю найбільшою втіхою.
Він мав успадкувати все це.
То що, ви принесли його, гримуар Магдалени?
Якщо я дам вам книгу…
ви справді зможете…
Упіймати Янгола Смерті?
О, так.
За допомогою заклинань із цієї книги
ми зможемо змусити Смерть повернути нам наших синів.
Ваш Едмунд і мій Рендал знову житимуть.
Усе добре, докторе Гетевей. Сюди.
Сьогодні ми зробимо те, що до нас ніхто навіть не зважувався спробувати.
Ми викличемо й ув'язнимо Смерть.
Тут, у темряві.
БЕРЛІН, НІМЕЧЧИНА
Коринтянине.
Мої творіння лишаються в Маренні.
Вони не розгулюють серед живих, убиваючи смертних заради втіхи.
Хіба ти не для цього створив мене?
Навіщо обмежувати себе лише їхніми снами?
Тут, у явосвіті, нас не спинити.
Ніщо не може завадити нам взяти
кого ми забажаємо і що ми забажаємо.
Дехто таки може.
Володарю…
Прошу, ні.
Ні, я благаю тебе.
Прошу…
Тут, у темряві.
Я даю тобі монету, зроблену з каменю.
Тут, у темряві.
Я даю тобі ніж, знайдений у горах,
і я даю тобі кров із власних вен.
Тут, у темряві.
Я даю тобі пісню, украдену в бруду,
і я даю тобі пір'їну,
що була висмикнута з крила янгола,
щоб піднести тебе до небес.
Тут, у темряві.
Закликаю тебе отрутою.
Тут, у темряві.
Закликаю тебе болем.
Тут, у темряві.
Я показую шлях, я відчиняю браму.
Тут, у темряві.
Я закликаю тебе іменами древніх володарів.
Намтар, Аллат, Моракс… Маборим викликають тебе.
Горвенділ викликає тебе.
Ми викликаємо тебе разом. Прийди!
Алексе.
Алексе!
Принеси мені той мішечок.
Тільки обережно.
Не розірви захисне коло.
Пісок.
А тепер коштовність. Он там.
Добре.
Що ж, глянемо, які інші скарби в тебе є для нас.
Пташка!
-Батьку! -Ні! Стій.
Відійди.
Дамо нашому гостю трохи перепочити,
перш ніж оголосимо йому наші вимоги.
Охороно, не спускайте з нього очей.
Я був безсилий,
упійманий заклинанням, яке промовив аматор,
і який геть не переймався шкодою, що він заподіяв моєму світу,
та і своєму світу теж.
ЛОНДОН, АНГЛІЯ
Бо вже наступного ранку були деякі заснулі…
Юніті.
…які не змогли прокинутися.
Юніті.
Прокидайся, сплюхо. Я не дозволю тобі спізнитися до школи, чуєш мене?
Люба? Прокидайся. Юніті?
-Що сталося? -Викликай лікаря.
Алло, операторе.
Сонна хвороба, як її потім назвали,
вразила майже мільйон чоловіків, жінок і дітей
у кожному місті, містечку й селищі світу.
Сайксе! Алексе!
Доброго ранку, Волхве.
Я вас знаю?
Ні, але я знаю про тебе все, Родеріку,
і про істоту, яку ти тримаєш у себе в підвалі.
То це шантаж? Вимагання?
Зовсім ні. Я тут, аби тобі допомогти.
А допомога тобі не завадить.
Коли тримаєш поруч одного з Безмежних, то маєш певні бонуси.
Безмежних?
Ти думав, що лише Смерть має владу?
Розумієш, у Жниці є родина.
Жадання, Доля, Розпука.
І кого ж я упіймав?
Сон.
І який толк із бога, що керує снами?
Він не бог.
Він більше ніж бог.
І хіба люди не керуються своїми снами?
Ти забрав його речі?
Рубін, мішечок і шолом?
Вони можуть позичити тобі його силу.
Продовжити тривалість твого життя, дати можливість маніпулювати іншими.
Але ти мусиш переконатися, що він ніколи не втече.
Захисне коло непошкоджене.
Лише кола недостатньо.
Ти маєш збудувати скляну сферу всередині кола,
щоб утримувати тілесне втілення Сну.
Нікому не має бути дозволено спати в його присутності, нікому,
інакше він утече у ваші сни.
А тобі це не потрібно.
Є таблетки для марш-кидку.
МАРШ-КИДОК
Їх використовували, щоб не дати солдатам в окопах заснути.
Контролюй, щоб твої охоронці завжди їх приймали.
Чому ти мені допомагаєш? Хто він тобі?
Що ж, можна сказати, що він зробив мене тим, ким я є.
І якщо він опиниться на свободі, то забере все назад.
За нами спостерігають.
Що? Тут нікого немає.
Що ж, із цим доведеться розібратися.
Його звати Джессамі.
Він належить йому.
Хай щастить… нам обом.
Я ще тебе побачу?
Тобі ж краще, якщо ні.
Можете йти.
Ти не спиш?
Ти мене слухаєш?
Я знаю, хто ти…
Сон із Безмежних.
Я упіймав тебе згідно законів магії.
Але я хотів не тебе.
Я хотів упіймати Смерть, щоб повернути свого сина Рендала,
який загинув у Дарданелльській операції.
Якщо ти повернеш його мені живим і неушкодженим,
я звільню тебе.
Це тобі під силу, Володарю Снів?
Я так розумію, що ні.
То що ти можеш мені дати?
Якщо я тебе звільню, якщо пообіцяю віддати твої речі.
Що, владу? Багатство? Безсмертя?
Тобі нічого мені запропонувати?
Що ж, роби, як знаєш.
А поки ти не готовий говорити,
я насолоджуватимуся дарами, які вже отримав від тебе.
День за днем він просив дари,
які не призначені для людства, і не належать мені, щоб я їх міг дати.
Тож я зберігав мовчання.
І десять років по тому…
-Гарного вечора. -Дякую.
…хоча моя присутність і трималася в таємниці…
1926 РІК, ВИЧ КРОСС, АНГЛІЯ
…мій рубін, пісок і шолом принесли молодість і процвітання
Родеріку Берджессу та його послідовникам.
Гарного вечора.
Але для решти світу…
ТРАГЕДІЯ СОННОЇ ХВОРОБИ: ПОНІВЕЧЕНІ ТІЛА Й ДУШІ
…страждання тривали.
Алексе.
Ти мав працювати, а не читати.
Дивись, щоб батько тебе не заскочив.
Добривечір.
Перепрошую, та боюся, що сьогодні всередині вже немає місця.
-Але якщо ви прийдете завтра… -Ми тут уже кілька годин. Ми не підемо.
Боюся, Волхв наполягає.
Волхв наполягає, справді?
А хто ти в біса такий, щоб говорити за Волхва? Що ти за один?
Він син Волхва.
Бісовий телепню.
І він теж володіє магією.
Правда ж?
Хочеш, аби він тебе прокляв? Наклав закляття на твоїх ненароджених дітей?
Ні? Тоді ви маєте піти просто зараз.
-Ми все ще можемо прийти завтра? -Можна їм прийти?
Так. Якщо вони прихоплять готівку.
Ви його чули. Тільки готівка.
А тепер валіть звідси.
Дякую за допомогу.
Вона була зайва.
Б'юся об заклад, ти вмієш чаклувати, правда?
Насправді, не дуже.
Неправда.
Ти могутніший, ніж думаєш.
Можеш провести мене до Волхва.
Я не буду внизу з тою істотою більше, ніж мушу.
-Ми не можемо лишити його там самого. -Чому? Він же в клітці, хіба ні?
Іноді ця робота мене бентежить.
Справді? «Іноді?»
-У мене немає… -Доброго ранку.
-Не бачив Ноеля й Моріса? -Ні.
Вони спізнюються майже на пів години.
Я міг би… приглянути за ним,
доки вони не прийдуть, якщо ви хотіли піти.
-До завтра. -Дякую, Алексе.
Привіт.
Це Алекс. Син Волхва.
Послухай, я не знаю, чи ти можеш говорити,
і чи ти взагалі мене розумієш, але…
Я просто хотів спитати…
Ти там у порядку?
Ні, звісно, що ні.
Мені дуже прикро за все це.
Він непогана людина, мій батько, він просто…
Розумієш, якби ти міг повернути йому Рендала
або дати йому щось інше, хоча б щось.
Або хоча би поговорити з ним.
Тоді, я впевнений, він би тебе випустив.
Знаєш, я би… звільнив тебе,
якби міг.
Звільнив би, правда?
-Що ти робив внизу? -Нічого.
Ти планував його втечу, еге ж? За моєю спиною?
Ні, батьку.
-Що він тобі сказав? -Нічого.
А якби ти випустив його, що було б?
Я цього не робитиму, Волхве. Обіцяю.
Він би тебе вбив.
Він би вбив усіх нас. Ти цього хочеш?
Цього? Хочеш померти, Алексе? Хочеш?
Бо якщо це так, то це відносно просто.
Чорт.
Родді?
Що таке? Що сталося?
Це Джессамі.
Хто такий Джессамі?
Я намагаюся пристрелити цього клятого птаха вже десять років.
Це ж не може бути той самий птах?
-Це він наказав тобі так сказати? Так? -Ні, батьку. Він нічого не казав.
Доведи це.
Застрель бісового птаха.
Етель.
Трясця його.
-Викликати пожежників? -Ми і є пожежники. Ходімо.
Ідіот. Ти міг розбити скло.
Прибери той безлад.
Жорстокість тих, хто мене полонив, відображала світ,
чиї сни за моєї відсутності ставали дедалі темнішими.
Світ, де скоро знову почнеться війна.
1926 РІК, ЛОНДОН, АНГЛІЯ
ЛІКАРНЯ МАРЛЕН
Хвороба, що все ще спустошувала світ, була названа лікарями…
летаргічний енцефаліт.
Я просто хочу поспати, благаю.
Дехто благав про сон, який не приходив.
Інші жили, як вічні сновиди.
Більшість спала, не прокидаючись.
Вибачте, сер.
ЖМЕНЯ ПРАХУ
Що ви читаєте?
Боюся, що я більше сплю, а не читаю.
Ви читали «Підлі тіла»?
Це б не дало вам заснути.
Ти в порядку?
Ну, у мене буде дитина.
Це ж чудові новини.
Він хоче, щоб я її позбулася.
Насправді, він… прямо зараз телефонує лікарю.
Усе буде добре.
Це не твої проблеми.
Що таке? Що сталося?
Вона все забрала.
Шолом, мішечок, рубін, гримуар
і 200 тисяч готівкою.
Вона забрала набагато більше.
Знайди її. Привези її назад негайно.
Куди ви?
Побачити, наскільки сильно Сон із Безмежних хоче вийти з клітки.
Жінка, що жила зі мною, пішла
і обдерла мене, як липку.
Тебе вона теж обікрала.
Вона забрала твій шолом, твій пісок і твій рубін.
Я зараз можу відімкнути це, і ти вирушиш за нею…
якщо ти даси мені те, про що я просив.
Багатство, молодість, безсмертя.
Ти бог. Ці речі для тебе ніщо.
Хіба ти не хочеш отримати свої знаряддя й свободу назад?
Поговори зі мною!
-Ну ж бо! Поговори зі мною! -Усе добре, батьку.
Забирайся від мене.
Якби ти був справжнім сином…
Якби Рендал був живий…
Якби Рендал був живий, він би ненавидів тебе так, як я.
Сер?
Ти ніколи звідси не вийдеш.
Ніколи.
Ви мене чуєте, сер?
Сер?
Він не рухається. Він що…
Він мертвий.
Не робіть цього, сер.
Він нас усіх уб'є.
Що б сказав ваш батько?
Мені треба подумати.
Сер?
Ви в порядку?
Мій батько, він…
Він помер.
Мені дуже шкода, сер.
Мені дуже шкода, Алексе.
Разом зі втратою народилося нове кохання,
як і нове життя.
Бо через дев'ять місяців Етель Кріппс народила сина.
Моя мама казала, що якщо я буду чемною,
коли лягатиму спати, то прийде чоловік
і сипне мені в очі піску.
І справдить усі мої мрії.
Але Пісочний чоловік не прийде.
Відсьогодні, Джонні,
ми з тобою самі робитимемо так, щоб наші мрії справджувалися.
І ніщо, і ніхто нам не завадить.
Як він сьогодні, Роджерсе?
Біс його знає, сер.
Поворушив рукою сьогодні зранку. Правою рукою.
Боже мій.
Алексе?
Привіт.
Це мій друг Пол.
Поле, це наш мимовільний гість.
Послухай, ми тут із Полом поговорили,
якщо я тебе випущу,
ти пообіцяєш, що не нашкодиш нам?
Якби ти хоча би з нами поговорив.
Бачиш, я ж тобі казав.
Кажу тобі, ти маєш продовжувати спроби.
Покажи, що він може тобі довіряти.
Покажи, що це щиро.
Це правда.
Лише пообіцяй, що ти не нашкодиш мені чи Полу,
і я тебе випущу.
Чи мав я цього разу йому повірити?
Чи я мусив пробачити йому те, що він убив мого ворона?
Можливо.
Але зрештою…
я не зміг.
Я би міг попросити в тебе багатства чи влади, як мій батько.
Але я лише завжди хотів звільнитися від тебе.
Ти, безсумнівно, теж цього хочеш.
Алексе, любий, прошу.
Відвези мене нагору, Поле.
Я більше сюди не спускатимуся.
Старий Дракула сидить, мов укопаний.
-Чому ти називаєш його Дракулою? -Бо я думаю, він один із них, вампір.
А ти як думаєш, що воно таке?
Я намагаюся не думати.
Знаєш, про що я думаю?
Про Майорку.
Ще чотири дні — і я буду на пляжі.
СОНЦЕ, МОРЕ Й ПІСОК
-Смердітиму лосьйоном для засмаги. -Щастить же декому.
Я якось була у відпустці на Корфу.
Зустріла зранку в готелі такого красунчика…
ЩАСЛИВА СМУГА РОДИНИ КІНКЕЙД ТРИВАЄ. «МИ НЕ ПРОДАМОСЯ!»
Фреде!
Фреде, зупинися! Ти… Фреде!
Ані руш! Лишайся на місці!
Що в нього в руках?
Ану покажи свої руки, зараз же!
Поле?
Привіт. Звідки ти взявся?
Вітаю.
Це ти.
Ти… вільний.
Так.
Ти хоч уявляєш собі, як це?
Бути ув'язненим у клітці понад століття?
Ти розумієш, якої шкоди ти наробив своєму світу?
Вибач. Я… не знав. Прошу.
Твоїм покаранням буде дар.
Я даю тобі ось це —
дар вічного сну.
Алексе, прокинься, благаю.
Понад століття сну, сповненого страждання,
століття бунту Снів та Кошмарів
добігало кінця.
Він на свободі.
Він звільнився з клітки.
Що ж, боюся, мені треба бігти.
І я не зупинюся, доки не перероблю весь світ,
щоб він став схожий на мене.
Сер.
Боже мій.
Сер.
Це я.
Це Люсьєна.
Люсьєна.
Ви вдома, володарю.
Так.
Пробачте, сер, але… світ,
палац…
вони вже не ті, якими ви їх залишили.
Що тут сталося?
Хто це зробив?
Володарю, ви і є Марення,
а Марення — це ви.
Оскільки вас не було так довго,
світ почав… занепадати
і руйнуватися.
А мешканці?
Працівники палацу?
Боюся, що більшість із них
пішла.
-Пішла? -Дехто вирушив на ваші пошуки.
А решта?
Вони подумали, що, можливо, ви втомилися від своїх обов'язків.
-І… -Що?
Покинув їх?
Вони настільки не вірили в мене?
Мої власні творіння мене геть не знають?
Якщо дозволите, сер.
Це ж не вперше, коли один із Безмежних просто…
Годі.
Я не дозволю Снам і Кошмарам полювати в явосвіті.
Я поверну їх усіх.
Одного разу я створив цей світ, Люсьєно.
Створю його ще раз.
Я знала, що ви повернетеся.
Марення має бути відновлене.
Хочеш, щоб я вбила Короля Снів?
Просто маєш мені довіритися.
Нехай там як і що,
але твої сни збуваються.
Я хвилююся за брата.
Потрібна твоя допомога. Зі зникненням снів зникне й людство.
Зроби щось.
До біса, рушаймо в Пекло!
Яку владу мають Сни в Пеклі?
Кошмари не належать явосвіту, Коринтянине.
Виявилося, я добре вписуюся.
Жадаєш чогось?
Твоє королівство — моє по праву народження.
Можете уявити, яку руйнацію він може спричинити?
Ти думаєш, Сни не можуть загинути. Давай з'ясуємо.
-Босе! -Ти ще тут, Сну?
Сни не можуть померти, хай йому.
Переклад субтитрів: Володимир Лозицький