SANDMAN PRESENTA LA MORT: L'ALT COST DE LA VIDA
Estimada Sylvie,
quan llegeixis això,
seré mort.
No hi seré.
Ja ho sé.
Volies que passéssim un temps sense parlar,
però
no vull que pensis que la meva mort està relacionada amb tu
o amb nosaltres.
La veritat és que el planeta s'està morint,
la democràcia ja és morta
i la raça humana és la següent.
Però no abans que fem tant de mal al planeta
i a nosaltres mateixos com puguem.
Hola!
Ei!
No ets a la feina.
Tu tampoc.
Avui faré campana. L'Amelia m'està ajudant.
- Si estàs treballant, marxem. - No!
O... potser ja marxaves?
Aniràs a la cafeteria on vas a treballar?
Sí...
Sí, estava a punt de sortir.
Envio això i marxo.
He llegit l'article al The Guardian.
El de la crisi climàtica.
- Però si tots ho són. - M'ha semblat esperançador.
- Ah, sí? - Ah, sí?
En fi...
Et deixem, però vindràs aquesta nit, oi?
- De fet... - És aquesta nit?
- Vas dir que sí. - No vols quedar-te aquí?
Altre cop? No t'agraden els meus amics?
Sí, però no tant com tu.
Ja he dit a la Jackie que hi anem. En Sexton, tu i jo.
- La Jackie ho entendrà. - No penso dir-li que no.
- Prefereixo estar a soles. - Estàs obsessionada.
I de qui és culpa?
No podem estar sempre soles.
No sempre estem soles...
Hola, Sylvie.
Ei, Sylvie.
Hola, Sylvie.
Soc jo.
Sé que volies que passéssim un temps sense parlar,
però volia que sabessis que el que estic a punt de fer...
no té res a veure amb tu.
Ostres.
EL DIA DELS TRÍFIDS
Qui és que t'ha llençat?
Merda.
Hola?
Que hi ha algú?
Sí?
Hola?
Estàs bé?
Sí. Però no em puc moure.
Ah, ja veig què passa.
Creus que podries...?
Ai, no ho sé.
Mai he mogut una nevera.
Potser sí.
Només cal una bona...
Mira que bé.
No m'esperava fer això avui.
Vinga.
- Gràcies. - Ai, no!
Perdona. Es que avui faig festa.
Ja està.
Estàs bé?
Què hi feies, allà a baix?
Res, he caigut.
- Busques això? - Sí. Són...
Per a les al·lèrgies.
Et surt sang.
Serà millor que vinguis a casa.
Què?
Visc aquí al costat.
Tinc tiretes. I et podria arreglar la jaqueta i tot.
I després, te'n vas.
Som-hi, va.
És que no supero el dia tan bonic que fa.
Escolta. Ho sents?
Només sento...
- El trànsit? - Sí, això mateix.
T'agrada el so del trànsit?
No és per això que viviu a Londres?
- Era la teva brossa? - Què?
- L'estaves deixant allà? - No.
És il·legal. Jo mai ho faria!
I què hi feies, allà?
Si em deixes preguntar-t'ho.
Pensar, suposo.
En què?
En com hem agafat un planeta perfecte
i l'hem convertit en un abocador.
No ho sé pas...
A mi m'agrada.
És aquí.
Vinga, que et curaré això.
Ets molt amable.
Costa el mateix ser amable que ser mala persona.
I és molt més divertit.
Ostres. Gràcies.
Ara ja té una altra cara.
Has vist els peixos?
El gran i taronja es diu Slim,
i el petitó i groguet es diu Wandsworth.
Us presentaria, però no sé com et dius.
Perdona.
Sexton Furnival.
Culpa dels meus pares.
M'agrada.
Sexton Furnival.
I tu?
Jo...
Diuen que soc bona cosint.
- Té. - Sí que ets bona.
Gràcies.
Et dediques a això? A la moda?
No.
I a què et dediques, llavors?
Doncs...
a rescatar periodistes d'abocadors il·legals.
Tres terrossos?
Sí. Com...? Com saps que soc periodista?
Quants Sexton Furnivals creus que hi ha al món?
- Llegeixes la meva columna? - Quan tinc festa.
Festa de què?
Mira, t'ho diria, però no em creuries.
Per què no?
Perquè...
Soc la Mort.
Ets la Mort.
Sí.
Entesos.
Però no t'has de preocupar gens perquè avui em toca fer festa.
La Mort fa festa?
Només un dia.
Cada cent anys.
Per experimentar què és ser humà.
La Mort viu a Shoreditch?
No, aquest lloc és la manera que té l'univers de fer-me sentir còmoda.
Tècnicament, ara només tinc unes hores de vida.
És clar.
Crec que hauria de...
marxar.
Gràcies per cosir-me la jaqueta i pel te.
I tot plegat.
De res.
Ja ens veurem.
Ah, sí?
Tard o d'hora, us veig a tots.
És clar.
D'acord, adeu.
Molt bé. Adeu.
Hola, maco.
Has estat amb ella, oi? Noto la seva olor en tu.
- Ai, recoi. - Crec que hi ha hagut un malentès.
L'experiència m'ha ensenyat
que una ampolla trencada és tan esmolada que acabaries ben lleig, maco.
Mira, si vols diners...
Muts i a la gàbia, noi.
Tornaràs a dins,
trucaràs a la seva porta
i li diràs que ets tu.
Oi que sí?
Hola?
Soc en Sexton.
Furnival.
Sexton.
Has tornat. No esperava veure't tan aviat.
Ai, si ets tu.
Això mateix, soc jo.
Cap a dins, maco.
- No hi fiquis en Sexton, Hettie. - Ni parlar-ne!
És la meva moneda de canvi, entesos?
Tinc una feina per a tu.
Entesos.
Què vols?
Seu, maco, seu.
Vull que trobis la meva ànima.
La teva ànima?
Saps on la vas perdre?
No la vaig perdre.
Vaig deixar aquella beneita en un lloc segur, això sí.
On no la pogués trobar ningú.
Sobretot tu.
Si amagues la teva ànima de la Mort, no mors mai.
No se't pot endur si no la troba, oi?
A veure si ho he entès bé.
M'has amagat la teva ànima i ara vols que jo te la trobi?
Ho faràs?
M'hi he esforçat molt.
No puc fer-ho sola.
Saps on la vas amagar?
Potser la vaig posar dins d'un ou d'ànec,
dins d'un ànec,
dins d'un pou,
en un castell, en una illa, envoltat d'un llac de foc,
protegit per cent dracs, cadascun més gran i feroç que l'anterior.
O potser no.
Ha passat molt de temps, reina.
I...
a vegades no acabo de girar rodó.
D'acord.
La buscaré.
Menja el que hi hagi a la nevera. També hi ha te i galetes.
Gràcies, flor.
- No penses trucar a la policia? - Per què?
Perquè tens una boja homicida al pis.
Tu també estaries boig si haguessis perdut l'ànima.
Vols res? He estat tan ocupada que no he menjat.
No, gràcies.
Quina pinta.
- Hola, una, si us plau. - De pollastre, xai o vegetariana?
Vegetariana.
Què t'hi poso?
El que tingui. Que triï el xef.
Doncs una coca vegetariana amb de tot.
Hi ha un monjo zen, sap?
I demana sempre aquesta. Sap què em diu?
- Fes-me un amb tot? - Ja te'l sabies, eh?
Doncs jo no.
Fa una pinta deliciosa. Quant li dec?
Res. Guardi els diners.
Què? I ara!
Una dona bonica amb un bon estómac.
Em fa estar feliç de ser viu. Gaudeixi-la.
Mai havia tastat res tant bo.
- Fes un mos. - No, gràcies.
Tasta-la, va.
Ha passat prou temps i ja podria tornar a casa.
Què vols dir?
La meva companya de pis i la nòvia volien que marxés per poder...
Fer-s'ho?
Ai, que amable que ets.
Bé, no sé fins quan s'hi estaran.
- Quant fa que estan juntes? - Tres setmanes.
Doncs una bona estona.
Taxi!
Què fas?
Vull fer moltes coses aprofitant que soc aquí.
Com què?
Anar a l'òpera o al BFI.
Prendre'm un chai a la cua del Dishoom.
Sortir de festa. I anar a una altra després.
També vull fer un bon esmorzar al Regency Café.
I he promès a l'Hettie que buscaria la seva ànima.
Què et sembla?
Massa per a una setmana, i més per a una nit.
Accepto el repte.
Som-hi!
No!
- Per què no? - Perquè... no et conec.
I si no vens amb mi, no ho faràs mai.
On anem, reina?
Sexton, on vols anar?
A casa.
I això on és?
No pot anar-hi. La seva companya està follant.
- Que bé. - Sí.
I algun altre lloc?
No en tinc ni idea.
- Així és la naturalesa humana, oi? - On voldries dur-nos?
Jo?
Sí. El primer lloc que et vingui al cap.
Doncs a mi sempre m'agrada veure verd.
Voleu fer una volta pel parc?
D'acord, em sembla perfecte.
Vinga, puja.
Però i l'òpera? I el Dishoom?
Ja hi anirem.
Com diria el meu germà gran, hi ha destins inevitables.
Tu primer.
Et preguntar una cosa?
És personal?
Molt.
Molt bé. Doncs vinga, pregunta.
Què creus que fa que valgui la pena viure?
Doncs...
La meva germana, la Maggie,
et diria que els homes.
Però per a mi,
és quan acabo el torn de nit,
quan tot just surt el sol,
i tinc tot Londres per a mi sola.
I només per un moment,
tot,
absolutament tot sembla possible.
Sí.
M'encanta.
I per a tu, Sexton?
Que fa que valgui la pena?
Quan la teva companya para de follar i pots tornar a casa.
- T'he fet una pregunta seriosa. - I te l'he respost.
- Us mereixeu sortir de festa aquesta nit. - Quines paraules tan sàvies.
Què se t'ha acudit?
L'Undercut Club és aquí al costat.
L'Undercut Club? Hi has anat?
No, mai.
Doncs millor, creu-me.
Tu hi has anat?
La meva ex m'hi arrossegava per Les Nits dels 80.
I les dels 2000.
I les dels 90 no?
És divertit?
- Si t'agraden aquestes coses. - Divertir-te?
Si t'agrada gentada i les begudes cares i els aspirants a ciberpunks drogats
que semblen sortits d'una pel·li dolenta.
- Em fas venir ganes d'anar-hi. - M'has convençut. Jo hi aniria.
Hi anem?
M'encantaria, però estic treballant.
Llavors us deixo allà, oi?
Sí, si us plau.
Què et dec?
Res. T'ho regalo.
De debò?
Gràcies.
- Dona-li les gràcies, Sexton. - Sí.
Gràcies. Però...
Que hi ha algun problema?
A veure, els taxistes de Londres no soleu fer trajectes gratis
pel parc en hora punta.
Sí, ja ho sé.
Però és que ella té un no sé què. M'agrada.
Si et preocupa tant, són 60 lliures.
- Bé... - Gràcies.
Tens un do per no haver de pagar mai res. Com és això de viure de gorra?
Ningú no viu de gorra, Sexton.
I jo encara menys.
Duc 20 lliures i 2 penics. Creus que amb això hi entrem?
Et faré entrar. Però jo no hi entro.
Per què no?
Et fa por veure la Sylvie?
La Sylvie?
La teva ex.
Com saps que es diu Sylvie?
Perquè conec a tothom.
És la meva feina, te'n recordes?
El que no sé és per què no vols venir.
Perquè jo així no m'ho passo bé.
No em va, aquesta gent.
Sexton!
Què hi fas, aquí?
Creia que estaves a soles amb l'Amelia.
Ens hem barallat i t'he escrit.
- M'he quedat sense mòbil. - Per què us heu barallat?
Perdona, vens amb en Sexton?
- Sí. - No.
- Em dic... - Didi.
Billie, la Didi. Didi, ella és la meva companya de pis, la Billie.
Un plaer. Com us vau conèixer?
No somriguis. No és això.
- L'he trobat en un abocador. - Això em quadra més.
Per què heu discutit amb l'Amelia?
Pel sexe. La meva nòvia diu que addicta al sexe.
- I ho ets? - Què?
Diu que només vull estar a soles amb ella i que no vull sortir amb els seus amics.
Són a dins, esperant-me.
Li encantarà que hagis vingut.
- Encara em perdonarà i tot. - Marxo.
Li fa por veure la Sylvie.
Si se'n mor de ganes.
No, i ara!
És aquí?
Només hi ha una manera de saber-ho.
L'Amelia coneix el porter, hi entrem gratis.
Gratis? Ho has sentit?
Au va, Sexton. Avui estic de sort.
I tu també.
Hola. Soc aquí.
I mira qui he dut!
- Sexton, has vingut! - Hola.
Hola!
Ho veus? Oi que mola?
Avui sortim tots junts.
La Didi, una amiga d'en Sexton.
L'Amelia. I la Jackie.
Ostres. Esteu espectaculars.
- Quins guants! Són fabulosos. - Gràcies. Són vintage.
Sexton, tu col·lecciones coses antigues, oi?
De debò? Què col·lecciones?
Llibres. Màquines d'escriure.
- Joguines. - Joguines?
Coets. Cotxes de competició.
La col·lecció de joguines és modesta.
Quina llàstima.
Vinga, anem a beure. Jo convido a la primera ronda.
- T'hi acompanyo. - No, queda't. Ja hi vaig jo.
En Sexton sembla deprimit.
És que ho està.
I no és ni per culpa de la Sylvie.
En Sexton té una visió molt pessimista del món.
Que no és injustificada, tal com està el panorama.
Molta gent pensa igual.
Però tu no.
Abans, sí.
Però vaig conèixer l'Amelia.
No dic que ella sigui la solució. Només és una persona.
Però...
a vegades només et cal una persona per sentir-te millor amb tot, saps?
Crec que la gent és meravellosa.
No hi ha res d'igual.
Que busques algú?
La Sylvie és aquí?
On?
No, només preguntava. Perdona.
Qui és la Sylvie?
- La seva ex. - Una amiga.
Si has aconseguit ser amic de la teva ex,
diu molt de tots dos.
Dubto que em consideri amic seu.
Per què? Vas tallar amb ella?
No.
Ho sento.
Les ajudaré amb les copes.
Ara venim.
M'alegro que hagis vingut.
Sento allò d'abans. La Billie no té dret a fer-te fora.
I tant que en té. Volia estar a soles amb tu.
Sí. L'únic que vol és follar, tio.
La conec des que anàvem a l'uni.
No li interessava el sexe fins que et va conèixer.
- T'ha dit ella que m'ho diguis? - Em mataria.
No li ho diguis.
T'he demanat un gintònic. He fet bé?
- No estàvem enfadades? - En Sexton m'ha ajudat.
- Quant et dec? - Convida la casa.
Ets molt amable.
Tot per en Sexton.
Hola, Theo.
Ei, Sexton.
I tu qui ets?
La meva amiga Didi.
En Theo és... el gerent?
El DJ, promotor de la discoteca i el vostre amfitrió d'avui.
És amic de la Sylvie.
Ja ho entenc. Gràcies, Theo.
Sí, gràcies, Theo.
Gràcies.
Sexton,
la teva amiga Didi...
- Fa gaire que la coneixes? - Unes hores.
Has dut aquí a una noia que fa només hores que coneixes?
No és propi de tu, Sexton.
Tu no em coneixes, Theo.
El que em deia la Sylvie.
Res de dolent. Només que a ella li agrada divertir-se i a tu no.
A la teva manera, no.
- Jo no faig res d'això. - De debò?
Només guanyes diners animant a altra gent que ho faci.
En fi, a la Sylvie li agradarà saber que has conegut algú.
No. La Didi i jo no estem junts.
Doncs llavors...
I la teva nòvia?
I la Natalie?
- Seguiu...? - Sí. Però la Natalie va a la seva
i jo faig la meva.
Potser per això seguim junts.
M'encanta aquest lloc.
Et felicito.
Et passa res?
Perdona, és que...
T'estava mirant l'ankh.
És egipci, oi?
El símbol de la mort.
Tot el contrari, de fet.
- De la immortalitat. - Ostres.
Els faraons volien viure per sempre, oi?
Alguns ho van fer.
Altres van ser més prudents.
La immortalitat no és tan bona com sembla.
No ho tinc tan clar.
Si viuràs per sempre, pots fer el que vulguis.
No tindries por de res.
Ni de ningú.
Però no cal ser immortal per a això, oi?
Saps que això abans eren uns grans magatzems?
- La disco? - Sí.
Roba de llit, mobles de jardí, joguines per a nens.
Tot segueix a dalt.
Ho fem servir en festes privades.
T'ho puc ensenyar, si vols.
Sí. Potser després.
Vols ballar?
M'encantaria, però...
- He vingut amb en Sexton... - En Sexton no balla.
Almenys, segons la Sylvie.
Som-hi?
Vinga!
Tu ets curt?
Li agrades.
Li agrada tothom.
No sé si era de debò o no,
però m'ha dit...
Creu que és la Mort.
Què?
Creu que és l'encarnació de la Mort.
Això t'ha dit?
T'ho dirà si li ho preguntes. No se n'amaga.
Potser ho faig.
Algú l'ha de salvar d'en Theo.
- Vine a ballar. - No.
Segons la Sylvie, no ballo.
Demostra que s'equivoca.
Tu no et deixes portar?
No, sempre ho he fet fatal.
S'ha de practicar.
Crec que ho estic fent malament.
No hi ha ningú aquí que sigui conscient o que li importi que el món s'acaba.
O potser per això són aquí.
M'entren ganes de rendir-me.
No ho diguis, això.
Sí, tens raó.
Vols un altre punt de vista?
Provaràs d'animar-me?
Ni parlar-ne. Just el contrari.
Llavors, d'acord.
Tenia una amiga
que va patir abusos sexuals
per part del seu pare i amics d'ell.
- Mare meva. - Sí.
La família deia que a ella li agradava caçar i pescar,
per això el seu pare se l'enduia amb els amics els caps de setmana.
Ell era un advocat pijo i un dels altres era inspector de policia.
No ho podia dir a ningú.
Per això un dia va agafar un ganivet de caça del seu pare,
es va tancar al lavabo,
i es va posar a tallar-se.
Ja ho sé.
Ho sento.
Només t'ho dic perquè quan es va despertar a l'hospital,
amb els braços embenats
i amb el seu pare allà, assegut,
cagat per si ho explicava,
es va alegrar de seguir viva.
¿Sabeu que, segons en Theo,
això eren uns grans magatzems?
Diu que ens ho ensenya.
A tots?
O només a tu?
A mi. Però jo t'hi convido.
Té nòvia, que ho sàpigues. Es diu Natalie.
Aneu-hi. Jo he de ballar.
Vinga, en Theo ens espera.
En Theo no és un bon tio.
¿De debò creus que hi ha
gent bona i gent dolenta al món?
Soc periodista, ho sé segur.
- He sentit coses sobre en Theo... - Sí? Com què?
A punt per la visita?
Sí. No et fa res que vingui en Sexton, oi?
I ara!
Per aquí.
Això sembla un magatzem.
Aquí és on fas les festes privades?
Ara mateix en farem una.
- Theo! Torna-li! - Enrere.
No és una arma. És un símbol.
És un segell.
El teu segell.
Ara jo decideixo qui viu i qui mor.
No funciona així, Theo.
Més val que sí.
Theo! Escolta! Theo!
Theo! Deixa'ns sortir! Theo!
- Que algú ens ajudi! - No et senten, Sexton.
Li has dit que eres la Mort?
No ha calgut.
M'ha invocat.
El món s'ha tornat boig?
Ho sento molt, Sexton.
No és culpa teva.
Sí que ho és.
M'has avisat... Però m'he cregut massa espavilada.
Creia que era igual si em passava alguna cosa.
El dia d'avui és per això.
No sabia que faria mal a altra gent.
No has fet mal a ningú.
I a la Hettie la Boja?
Ara no trobarem la seva ànima.
Creia que només li seguies el joc.
No, què dius!
Compta amb mi.
I només em queden unes hores.
Per què?
Perquè acabi el meu dia lliure cada cent anys.
Eureka!
No obrirà la porta, però li obrirà el crani a en Theo.
Sexton,
deixa això.
Li podries fer mal.
Segur que ets la Mort?
No vol dir que vagi matant la gent.
Ah, no?
No.
Existeix el lliure albir.
La gent pren decisions.
La gent no decideix morir.
Normalment.
Hi ha guerres. Hi ha fam.
Malalties.
No dic que no sigui dolorós viure,
però...
La vida no sempre fa mal.
No?
No.
De fet, a vegades és tan bonica que t'oblides
que hi ha patiment per tot arreu.
A totes hores.
Gent sense res que lluita per sobreviure i mantenir viva la seva família.
No para mai.
És igual el que jo digui, faci o escrigui.
Per més que intento marcar la diferència, no ho aconsegueixo.
I això em fa pensar: "Doncs és igual".
I això em fa pensar: "Quin sentit té?".
He de recordar-me que tu només has estat humà.
De manera que no saps el que és
no poder sentir aquestes coses.
Què és no tenir lliure albir.
Tu no en tens?
Els meus germans i jo tenim obligacions.
I les complim.
Excepte... durant un dia
cada cent anys.
Quan la Mort fa festa?
I la passa tancada en un magatzem.
Bé...
això em passa per haver fet plans.
Per tenir tantes expectatives.
La qual cosa fa que sigui impossible
gaudir del dia tal com ve.
Qualsevol diria que ja hauria après la lliçó.
Què?
Bales.
Quan torni en Theo,
relliscarà amb elles,
caurà, sense que sigui fatal,
i podrem escapar.
Intentes salvar la teva vida així? O la meva?
A poder ser, les dues.
Quin canvi en un dia.
Què vols dir?
Les pastilles.
Les de la butxaca.
No et jutjo.
Existeix el lliure albir.
I avui vols viure?
Què collons estàs fent?
Eren per a mi?
I el meu ankh?
Al fons del Tàmesi.
No funciona, collons.
No com tu volies.
Bé, tant se val.
Et tinc a tu.
- I vindràs amb mi. - No és la Mort.
Li he dit. Però no em creu.
Encara que ho fos, no et cal. Tens el poder de matar.
A les mans.
No vull que mati ningú.
Vull que em torni algú.
La Natalie.
La podries fer tornar?
No puc.
Va morir per culpa meva.
No, no és veritat.
La Natalie es va excedir una nit.
Vas fer tot el que vas poder per provar de salvar-la.
Fins i tot invocar-me.
Però ningú s'ho creurà, oi?
Creuran que la vaig matar. Per què no?
Passaré la resta de la vida a la presó.
A no ser que...
- Theo. - Te m'enduràs, com a ella?
No, Theo, escolta...
- Baixa l'arma. - Calla. També creus que la vaig matar.
No, t'ho juro. Baixa la pistola...
Sexton, no et moguis!
Theo.
S'ha fet mal al cap.
Demana ajuda.
Truca a l'ambulància.
Si us plau, torna-me-la.
Quan marxen, és massa tard.
Te m'enduràs ara?
Avui no.
Avui tinc festa.
Entesos, gràcies.
Diuen que es recuperarà.
Podria tenir una commoció cerebral, així que l'ingressaran.
Demà el podríem anar a veure.
Ja no hi seré.
És clar.
La Mort només té un dia de festa.
En fi...
no ha estat el dia que volia,
però potser era el que necessitava.
I aquí en tinc la prova.
T'agrada?
És perfecte.
Quant val?
Per a tu?
Vinga, regala-li, si sabem que ho faràs.
Per a tu?
Trenta lliures?
Trenta lliures.
És plata de debò?
Per trenta, tens sort que sigui metall.
Aquest quant val?
Quant tens?
Vint lliures i dos penics.
Em quedo les lliures i tu, els penics.
Gràcies.
M'ho he passat molt bé, avui.
Quan t'han tancat a punta de pistola?
No.
Però ha format part de tot...
i volia viure-ho tot.
Per cert...
Té, per a tu.
No tinc res més.
Mai saps quan et caldran.
I...
això és per a l'Hettie la Boja.
Gràcies.
Ha estat un gran dia.
Tot passa volant.
Vols aferrar-te a cada segon.
Donaries el que fos per un més.
Si us plau.
Didi!
És morta, rei. Ens ha deixat.
No pots fer-la tornar.
T'ha donat els dos penics?
Dona-me'ls.
És el cost de la vida.
Pobreta.
Només té un dia cada cent anys.
I no es torna més fàcil.
T'ha donat res més abans de morir?
Per fi t'he trobat!
Sabia que la trobaria.
La meva ànima.
Era la Cordelia.
La meva nena.
Llavors no era l'Hettie la Boja, és clar.
Em deien Henrietta.
Vivia en una casa preciosa.
En fa anys i panys.
No en queda res.
Serà millor que et torni a amagar.
Si encara hi fos,
li hauria demanat un lloc on ningú no la pugui trobar mai.
Però dona-li temps, maco.
D'aquí a cent anys, tornarà.
Al cap d'uns minuts, van arribar els paramèdics i se la van endur.
Van dir que havia estat un atac de cor, però...
I si de debò era la Mort?
¿No seria genial que la Mort fos algú
i no només dolor i buidor?
Algú amable,
a qui de debò li agrada la gent
i que és
amorosa
i divertida.
Ni idea.
I LA RAÇA HUMANA ÉS LA SEGÜENT
- Hola! - Hem sortit i hem volgut passar.
Està bé, en Sexton?
Comprova-ho tu mateixa.
Estàvem preocupades, la Billie ens ha dit que no vas tornar a casa.
Volia saber si estaves bé després que parléssim.
Sí. Sento no haver pogut...
No, tranquil.
Hi havia molta gent.
Bé, segur que estaves treballant.
No, si...
Vols prendre un te?
Sí. Si tens temps.
Amb llet i sucre?
Tres terrossos.
I ja està?
Sí.
I com ha anat?
De meravella.
Estava ple de gent.
He pogut respirar, menjar i ballar.
Tant de bo no hagués acabat així.
Sempre acaba.
Això és el que li dona valor.
Quan pots estar viva, encara que sigui per un dia...
només hi ha una manera de deixar de viure.
Suposo que sí.
Ha valgut la pena?
Tant de bo hagués durat per sempre.
Dona'm la mà.
Subtítols: Cristina Riera Carro