‫- סנדמן -‬
‫- סנדמן מציג‬ ‫מוות: המחיר הגבוה של החיים -‬
‫סילבי היקרה,‬
‫כשתקראי את זה,‬
‫אני כבר אמות.‬
‫...לא אהיה.‬
‫אני יודע.‬
‫אמרת שעדיף שלא נדבר זמן מה,‬
‫אבל‬
‫לא רציתי שתחשבי שהמוות שלי היה קשור אלייך‬
‫או אלינו.‬
‫האמת היא שכדור הארץ גוסס,‬
‫הדמוקרטיה מתה,‬
‫והמין האנושי הוא הבא בתור.‬
‫אבל לא לפני שנהרוס את כדור הארץ,‬
‫ואחד את השני, ככל שנוכל.‬
‫היי!‬
‫היי.‬
‫אתה לא במשרד.‬
‫גם את לא.‬
‫כן, אני מבריזה היום. אמיליה עוזרת לי.‬
‫אבל אם אתה עובד, סקסטון, אנחנו נלך.‬ ‫-לא! או... שאתה בדרך החוצה?‬
‫לעבוד בבית הקפה הזה שבו אתה עובד לפעמים?‬
‫כן, באמת הייתי בדרך החוצה.‬
‫שולח אימייל אחרון.‬
‫קראתי את הכתבה שלך ב"גרדיאן".‬
‫הכתבה על משבר האקלים?‬
‫כולן על משבר האקלים.‬ ‫-היא מילאה אותי תקווה.‬
‫כן?‬ ‫-כן?‬
‫ובכן...‬
‫ניתן לך לעבוד, אבל אתה יוצא איתנו הערב?‬
‫האמת ש...‬ ‫-זה הלילה?‬
‫הבטחת.‬ ‫-את לא רוצה פשוט לבלות בבית?‬
‫כמו תמיד? את לא אוהבת את החברים שלי?‬
‫אני כן. פשוט אותך יותר.‬
‫כבר אמרתי לג'קי שאנחנו באים.‬ ‫את, אני וסקסטון.‬
‫ג'קי תבין.‬ ‫-אני לא אבטל לה.‬
‫את מאשימה אותי שאני רוצה להיות איתך לבד?‬ ‫-את אובססיבית.‬
‫כן, אבל מי אשם בזה?‬
‫זה לא יכול להיות רק שתינו כל הזמן.‬
‫זה לא רק שתינו...‬
‫היי, סילבי.‬
‫זה אני.‬
‫אני יודע שאמרת שעדיף שלא נדבר זמן מה.‬
‫אבל רציתי שתדעי שמה שאני עומד לעשות...‬
‫לא קשור אלייך בכלל.‬
‫ואו.‬
‫- "יומו של השלוש-רגל"‬ ‫ג'ון וינדהאם -‬
‫מי יזרוק אותך?‬
‫לעזאזל.‬
‫הלו?‬
‫יש שם מישהו?‬
‫כן?‬
‫הלו?‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן. אני פשוט לא מצליח לזוז.‬
‫כן, אני רואה את הבעיה.‬
‫את חושבת שאת יכולה אולי...‬
‫אני לא יודעת.‬
‫בחיים לא הזזתי מקרר.‬
‫אולי.‬
‫רק אתן דחיפה קל...‬
‫תראה מה זה. לא ציפיתי לעשות את זה היום.‬
‫הנה.‬
‫תודה.‬ ‫-אוי, לא!‬
‫סליחה. סליחה, שכחתי שזה היום החופשי שלי.‬
‫הנה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫ואו. מה עשית שם למטה?‬
‫שום דבר. נפלתי.‬
‫חיפשת את אלה?‬ ‫-כן. הם...‬
‫הם בשביל האלרגיות שלי.‬
‫אתה מדמם.‬
‫אוי, לא. עדיף שתחזור לבית שלי.‬
‫מה?‬
‫אני גרה כמה דקות מפה.‬
‫יש לי פלסטרים ליד.‬ ‫ואולי אפילו אתקן לך את הז'קט.‬
‫אחרי זה, אתה לבד.‬
‫קדימה.‬
‫אני לא מפסיקה להתלהב כמה יפה היום.‬
‫תקשיב. אתה שומע את זה?‬
‫אני שומע...‬
‫פקקים?‬ ‫-כן, זה מה שזה.‬
‫את נהנית מהצליל של הפקקים?‬
‫זו לא הסיבה שאנשים גרים בלונדון?‬
‫זה היה הזבל שלך שם?‬ ‫-מה?‬
‫השלכת אשפה?‬ ‫-לא. מה?‬
‫זה לא חוקי. בחיים לא.‬
‫אז מה עשית?‬
‫אם לא אכפת לך שאני שואלת.‬
‫חשבתי, אני מניח.‬
‫על מה?‬
‫איך לקחנו כוכב ממש בסדר‬
‫והפכנו אותו למקום של כל הזבל שלנו.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני די אוהבת אותו.‬
‫כאן אני גרה.‬
‫קדימה, נטפל בך.‬
‫זה נחמד מאוד מצדך.‬
‫טוב, לא קשה יותר להיות נחמד לאנשים‬ ‫מאשר להיות מגעיל.‬
‫וזה הרבה יותר כיף.‬
‫ואו. תודה.‬
‫זה נראה הרבה יותר טוב.‬
‫פגשת את דגי הזהב?‬
‫הכתום הגדול הוא סלים,‬
‫ולצהוב הקטן קוראים וונדסוורת'.‬
‫הייתי מציגה אותך,‬ ‫אבל עוד לא אמרת מי אתה.‬
‫סליחה.‬
‫סקסטון פרניבל.‬
‫אני מאשים את ההורים שלי.‬
‫מוצא חן בעיניי.‬
‫סקסטון פרניבל.‬
‫ואת?‬
‫אני...‬
‫טובה מאוד בתפירה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-את באמת טובה.‬
‫תודה.‬
‫זה מה שאת עושה? את בתעשיית האופנה?‬
‫לא.‬
‫אז במה את עוסקת?‬
‫אני‬
‫מצילה עיתונאים מפסולת לא חוקית.‬
‫שלוש סוכר?‬
‫כן. איך... איך ידעת שאני עיתונאי?‬
‫כמה סקסטון פרניבלים יש בעולם, לדעתך?‬
‫את קוראת את הטור שלי?‬
‫כשיש לי זמן פנוי.‬
‫זמן פנוי ממה?‬
‫תראה, הייתי אומרת, אבל אתה לא תאמין לי.‬
‫למה לא?‬
‫בגלל...‬
‫אני מוות.‬
‫את המוות.‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אין לך מה לדאוג‬ ‫כי היום הוא היום החופשי שלי.‬
‫למוות יש יום חופשי?‬
‫רק אחד. כל מאה שנים.‬
‫רק כדי לראות איך זה להיות אנושי.‬
‫המוות חי בשורדיץ'.‬
‫לא, המקום הזה הוא רק דרכו של היקום‬ ‫לגרום לי להרגיש בנוח.‬
‫טכנית, אני רק בת כמה שעות עכשיו.‬
‫כמובן.‬
‫נראה לי שכדאי‬
‫שאלך.‬
‫תודה על הז'קט והתה.‬
‫והכול.‬
‫כמובן.‬
‫ונתראה שוב.‬
‫כן?‬
‫במוקדם או במאוחר, אראה את כולם.‬
‫נכון.‬
‫טוב, ביי.‬
‫טוב. ביי.‬
‫שלום, חמוד שלי.‬
‫היית איתה, נכון? אני מריחה את זה עליך.‬
‫קדימה, קום.‬ ‫-אני חושב שיש כאן אי הבנה.‬
‫מניסיוני,‬
‫בקבוק שבור חד מספיק‬ ‫כדי להפוך את הפנים שלך להרבה פחות חמודות,‬
‫חמוד שלי.‬
‫טוב, תראי, אם את צריכה כסף...‬
‫תסגור את הפה ותשתוק.‬
‫אתה תחזור פנימה,‬
‫תדפוק על הדלת שלה,‬
‫ותגיד לה שזה אתה.‬
‫כן?‬
‫הלו? זה סקסטון.‬
‫פרניבל?‬
‫סקסטון.‬
‫חזרת. לא ציפיתי לראות אותך כזה מהר.‬
‫אוי, זו את.‬
‫נכון, זו אני.‬
‫תיכנס, חמוד.‬
‫אל תערבי בזה את סקסטון, מד הטי.‬ ‫-אני כן אערב אותו.‬
‫הוא קלף המיקוח שלי, לא?‬
‫ויש לי משימה בשבילך.‬
‫בסדר.‬
‫מה המשימה?‬
‫שב, חמוד.‬
‫אני רוצה שתמצאי את הנשמה שלי בשבילי.‬
‫הנשמה שלך?‬
‫יש לך מושג איפה איבדת אותה?‬ ‫-לא איבדתי אותה.‬
‫שמתי אותה במקום בטוח כמו כספת.‬
‫במקום שאף אחד לא ימצא אותה.‬
‫במיוחד לא את.‬
‫אם אתה מסתיר את נשמתך מהמוות,‬
‫לעולם לא תמות.‬
‫היא לא יכולה לקחת אם היא לא מוצאת, לא?‬
‫אז תני לי להבין.‬
‫הסתרת את נשמתך ממני,‬
‫ועכשיו את רוצה שאלך ואמצא אותה עבורך?‬
‫את מוכנה?‬
‫ניסיתי כל כך הרבה.‬
‫אני לא יכולה לבד.‬
‫יש לך מושג איפה החבאת אותה?‬
‫אולי שמתי אותה בביצת ברווז,‬
‫בתוך ברווז,‬
‫בתוך באר,‬
‫בטירה על אי מוקף באגם של אש,‬
‫עליו שומרים מאה דרקונים,‬ ‫כל אחד גדול יותר ואכזרי יותר מהקודם.‬
‫ואולי לא.‬
‫עבר הרבה זמן, יקירתי.‬
‫ו...‬
‫לפעמים המוח שלי מתבלבל קצת.‬
‫בסדר.‬
‫אפקח עין בשבילך.‬
‫תתכבדי במה שיש במקרר. יש תה ועוגיות בארון.‬
‫תודה, יקירתי.‬
‫את לא מתכוונת להתקשר למשטרה?‬ ‫-למה?‬
‫כי יש משוגעת רצחנית בדירה שלך.‬
‫גם אתה היית משתגע לו איבדת את נשמתך.‬
‫אתה רוצה משהו?‬
‫הייתי כל כך עסוקה היום ששכחתי לאכול.‬
‫לא, תודה.‬ ‫-יאמי.‬
‫שלום. אחד, בבקשה.‬
‫עוף, כבש או צמחוני?‬
‫צמחוני.‬
‫מה תרצי על זה?‬
‫מה שיש לך. המלצת השף.‬
‫בסדר. פיתה צמחונית אחת עם הכול.‬
‫היה איזה נזיר זן, אוקיי?‬
‫והוא הזמין אחד כזה. את יודעת מה הוא אמר?‬
‫אחד עם הכול?‬ ‫-אז שמעת את זה כבר.‬
‫אוי, אני לא.‬
‫זה נראה טעים. כמה אני חייבת לך?‬
‫שום דבר. על חשבון הבית.‬
‫מה? לא.‬
‫אישה יפהפייה עם תיאבון בריא.‬
‫את גורמת לי לשמוח שאני בחיים. בתיאבון.‬
‫זה אולי הדבר הכי טוב שאכלתי.‬
‫אתה חייב לנסות.‬ ‫-לא, תודה.‬
‫בבקשה, תטעם.‬
‫נראה לי שעבר די זמן ומותר לי ללכת הביתה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫השותפה שלי והחברה שלה ביקשו ממני לעזוב‬ ‫כדי שיוכלו...‬
‫לשכב?‬
‫זה מתוק מצדך.‬
‫למרות שאין לי מושג כמה זמן זה ייקח.‬
‫כמה זמן הן יחד?‬ ‫-בערך שלושה שבועות.‬
‫תצטרך להסתובב עוד קצת אולי.‬
‫מונית!‬ ‫-מה את עושה?‬
‫יש לי רשימה שלמה של דברים‬ ‫שאני רוצה לעשות פה.‬
‫כמו מה?‬
‫למשל ללכת לאופרה או למוזאון הקולנוע.‬
‫אני רוצה צ'אי במסעדה הודית.‬
‫ואז מסיבה. ואז אולי אפטר פארטי.‬
‫ואז אני רוצה ארוחת בוקר אנגלית מלאה‬ ‫בקפה ריג'נסי.‬
‫והבטחתי למד הטי שאמצא את נשמתה.‬
‫איך זה נשמע?‬
‫יותר מדי לשבוע שלם, שלא לדבר על לילה.‬
‫האתגר התקבל!‬
‫קדימה!‬ ‫-לא!‬
‫למה לא?‬ ‫-כי... אני לא מכיר אותך.‬
‫ואם לא תיכנס למונית הזאת, לעולם לא תכיר.‬
‫לאן, יקירתי?‬
‫סקסטון, לאן תרצה ללכת?‬
‫הביתה.‬
‫ואיפה זה?‬
‫הוא לא יכול הביתה. השותפים שלו שוכבים שם.‬
‫נחמד.‬ ‫-כן.‬
‫אתה רוצה ללכת למקום אחר?‬
‫אין לי... מושג.‬
‫זה הטבע האנושי, לא?‬
‫לאן תרצי לקחת אותנו?‬
‫אני?‬
‫כן. המקום הראשון שעולה לך לראש.‬
‫טוב, אני תמיד אוהבת קצת טבע.‬
‫בא לכם לעבור בפארק?‬
‫נשמע מושלם.‬
‫עלה.‬
‫אבל מה עם האופרה? והמסעדה ההודית?‬
‫עוד נגיע לשם.‬
‫כמו שאחי הגדול היה אומר,‬ ‫יעדים מסוימים הם בלתי נמנעים.‬
‫אחריך.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫אישית?‬
‫מאוד.‬
‫טוב. כן, קדימה. תשאלי.‬
‫בשביל מה לדעתך שווה לחיות?‬
‫ובכן...‬
‫אחותי, מגי,‬
‫היא חושבת שגברים.‬
‫אבל בעיניי,‬
‫זה סוף משמרת הלילה שלי,‬
‫כשהשמש בדיוק זורחת,‬
‫ולונדון רק שלי.‬
‫ורק לרגע,‬
‫הכול,‬
‫הכול נראה אפשרי.‬
‫כן.‬
‫אני אוהבת את זה.‬
‫מה איתך, סקסטון?‬
‫בשביל מה שווה לחיות?‬
‫הרגע הזה שבו השותפה שלך מפסיקה להזדיין‬ ‫ואתה יכול ללכת הביתה.‬
‫שאלתי אותך שאלה רצינית.‬ ‫-נתתי לך תשובה רצינית.‬
‫מגיע לשניכם לצאת לבלות.‬
‫זו נשמעת לי כמו עצה טובה.‬
‫על מה חשבת?‬
‫מועדון האנדרקאט ממש פה בהמשך.‬
‫מועדון האנדרקאט? היית שם?‬
‫מעולם לא היה לי העונג.‬
‫עדיף לך, תאמיני לי.‬
‫היית שם?‬
‫האקסית שלי נהגה‬ ‫לגרור אותי לשם לערבי שנות ה-80.‬
‫ולערבי שנות האלפיים.‬
‫אבל אף פעם לא לערבי שנות ה-90?‬
‫זה כיף?‬
‫למי שאוהב דברים כאלה.‬ ‫-מה, למי שאוהב כיף?‬
‫למי שאוהב צפיפות ומשקאות יקרים‬
‫וסייבר-פאנקים מתחזים מסוממים‬
‫שנראים כאילו הם ברחו מסרט גרוע.‬
‫האמת שגרמת לי לרצות ללכת.‬
‫כן. שכנעת אותי. הייתי הולכת.‬ ‫-את רוצה?‬
‫הייתי שמחה, אבל אני עובדת.‬
‫אז כדאי שאקח את שניכם לשם, כן?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫כמה לשלם לך?‬
‫כלום. זו מתנה.‬
‫באמת?‬
‫תודה.‬
‫תגיד תודה, סקסטון.‬ ‫-כן.‬
‫תודה. אבל...‬
‫יש בעיה?‬
‫טוב, נהגי מוניות בלונדון‬ ‫בדרך כלל לא נותנים לאנשים הסעות חינם‬
‫דרך הפארק בשעות העומס.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אבל יש בה משהו. היא מוצאת חן בעיניי.‬
‫אבל אם אתה כל כך מוטרד, זה 60 ליש"ט.‬
‫טוב...‬ ‫-תודה לך.‬
‫יש לך כישרון לא לשלם על שום דבר.‬
‫איך זה לחיות בחינם?‬
‫אף אחד לא חי בחינם, סקסטון. במיוחד לא אני.‬
‫עכשיו, יש לי 20 לירות ושני פני.‬ ‫נראה לך שזה מספיק כדי להכניס אותנו פנימה?‬
‫זה יכניס אותך. אני לא הולך.‬
‫למה לא? אתה מפחד שתראה את סילבי?‬
‫סילבי?‬
‫האקסית שלך.‬
‫איך ידעת שקוראים לה סילבי?‬
‫כי אני מכירה את כולם.‬
‫זו העבודה שלי, זוכר?‬
‫אבל אני לא יודעת למה אתה לא נכנס איתי.‬
‫כי אני לא חושב שזה כיף.‬
‫אלה לא האנשים שלי.‬
‫סקסטון!‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫חשבתי שרצית פרטיות עם אמיליה.‬
‫במקום זה רבנו. שלחתי לך הודעה.‬
‫הטלפון שלי מת.‬
‫על מה רבתן?‬
‫סליחה, את עם סקסטון?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫אני...‬ ‫-דידי.‬
‫בילי, זאת דידי.‬ ‫דידי, זו השותפה שלי לדירה, בילי.‬
‫נעים להכיר. אז איך הכרתם?‬
‫תפסיקי לחייך. זה לא ככה.‬
‫מצאתי אותו על ערמת אשפה.‬ ‫-זה באמת נשמע יותר כמוהו.‬
‫על מה רבת עם אמיליה?‬
‫סקס. בעיקרון, החברה שלי האשימה אותי‬ ‫שאני מכורה למין.‬
‫ואיך זה?‬ ‫-מה?‬
‫היא אומרת שאני רוצה להיות רק איתה לבד,‬ ‫ושאני לא רוצה לבלות עם החברים שלה.‬
‫כולם מחכים לי בפנים.‬
‫היא תשמח כל כך שאתה כאן.‬
‫אולי היא גם תסלח לי.‬ ‫-אני לא נשאר.‬
‫הוא מפחד לראות את סילבי.‬
‫הוא מת לראות את סילבי.‬
‫לא, אני לא.‬
‫היא כאן?‬
‫יש רק דרך אחת לדעת.‬
‫אמיליה מכירה את הדורמן, אז ניכנס חינם.‬
‫בחינם? שמעת את זה?‬
‫קדימה, סקסטון. זה יום המזל שלי.‬
‫וגם שלך.‬
‫היי. הגעתי.‬
‫ותראו את מי הבאתי.‬
‫סקסטון, באת!‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬
‫רואה? נכון שזה נחמד?‬
‫כולנו בבילוי לילי ביחד.‬
‫זו ידידה של סקסטון, דידי.‬
‫זאת אמיליה. וזו ג'קי.‬
‫ואו. שתיכן נראות מהמם.‬
‫ואו. הכפפות האלה מדהימות.‬
‫תודה. הן וינטג'.‬
‫סקסטון, אתה אוסף חפצי וינטג', לא?‬
‫באמת? מה אתה אוסף?‬
‫ספרים. מכונות כתיבה.‬
‫צעצועים.‬ ‫-צעצועים?‬
‫ספינות טילים. מכוניות מרוץ.‬
‫אוסף הצעצועים הוא צנוע.‬
‫חבל.‬
‫טוב, אנחנו צריכים משקאות.‬
‫סיבוב ראשון עליי.‬
‫אני אבוא איתך.‬ ‫-לא, תישאר. אני אלך.‬
‫סקסטון נראה אומלל.‬
‫סקסטון באמת אומלל.‬
‫ואני גם לא יכולה לומר‬ ‫שזו אשמתה של סילבי.‬
‫לסקסטון יש השקפה די אפלה על העולם כרגע.‬
‫השקפה די מוצדקת, בהתחשב בעולם כרגע.‬
‫ושהרבה אנשים חולקים.‬
‫אבל את לא.‬
‫פעם כן.‬
‫אבל אז פגשתי את אמיליה.‬
‫אני לא אומרת שהיא התשובה לכל דבר.‬
‫היא רק בן אדם.‬
‫אבל‬
‫לפעמים אדם אחד הוא כל מה שצריך‬
‫כדי להרגיש טוב יותר בעולם, את מבינה?‬
‫אני חושבת שבני אדם הם נפלאים.‬
‫אין כמוהם.‬
‫אתה מחפש מישהו?‬
‫סילבי כאן?‬
‫איפה?‬ ‫-לא, רק שאלתי. סליחה.‬
‫מי זו סילבי?‬
‫חברה.‬ ‫-האקסית של סקסטון.‬
‫אם הצלחת להישאר חבר של האקסית שלך,‬
‫זה אומר הרבה על שניכם.‬
‫אני לא בטוח שהיא תחשיב אותי כחבר.‬
‫למה? נפרדת ממנה?‬
‫לא.‬
‫סליחה.‬
‫אני אלך לעזור עם המשקאות.‬
‫ניפגש שם.‬
‫טוב, אני שמחה שבאת.‬
‫וסליחה על קודם.‬ ‫לבילי לא הייתה זכות לבקש ממך לעזוב.‬
‫הייתה לה זכות מלאה.‬ ‫היא רצתה להיות איתך לבד.‬
‫כן. היא רק רוצה להזדיין.‬
‫אמיליה, אני מכיר את בילי מהאוניברסיטה.‬
‫היא בחיים לא התעניינה בסקס‬ ‫עד שהיא פגשה אותך.‬
‫היא אמרה לך להגיד את זה?‬ ‫-לא, היא תרצח אותי.‬
‫אסור לך לספר לה.‬
‫הבאתי לך ג'ין וטוניק. אני מקווה שזה בסדר.‬
‫חשבתי שאנחנו בריב.‬ ‫-סקסטון איפס אותי.‬
‫כמה אני חייב על המשקאות?‬ ‫-הם על חשבון הבית.‬
‫נחמד מאוד מצדך.‬
‫בשביל חברים של סקסטון.‬
‫שלום, תיאו.‬
‫סקסטון.‬
‫ומי את?‬
‫זו חברה שלי. דידי.‬
‫תיאו הוא... המנהל כאן?‬
‫די-ג'יי הבית, יחצ"ן המועדון‬ ‫והמארח שלכם הערב.‬
‫תיאו חבר של סילבי.‬
‫הבנתי. תודה, תיאו.‬
‫כן, תודה, תיאו.‬
‫תודה.‬
‫סקסטון,‬
‫החברה שלך, דידי.‬
‫כמה זמן אתם מכירים?‬ ‫-פגשתי אותה רק לפני כמה שעות.‬
‫הבאת למועדון בחורה שפגשת רק לפני כמה שעות?‬
‫זה לא נשמע כמוך, סקסטון.‬
‫אתה לא מכיר אותי, תיאו.‬
‫רק מסילבי.‬
‫שום דבר רע, אל תדאג.‬ ‫פשוט, אתה יודע, היא אוהבת כיף ואתה לא.‬
‫לא את הכיף שלך, לא.‬
‫אני לא עושה את החרא הזה.‬ ‫-באמת?‬
‫אז אתה רק מרוויח כסף‬ ‫מכך שאתה מעודד אנשים אחרים לעשות את זה.‬
‫טוב, סילבי תשמח מאוד לשמוע שפגשת מישהי.‬
‫לא. דידי ואני לא ביחד...‬
‫טוב, אם כך...‬
‫מה עם החברה שלך?‬
‫מה עם נטלי?‬
‫אתם עדיין...?‬ ‫-כן. אבל לנטלי יש את הקטע שלה,‬
‫ולי יש את שלי.‬
‫אולי בגלל זה אנחנו עדיין יחד.‬
‫המקום הזה מוצא חן בעיניי.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אתה בסדר?‬
‫סליחה, אני...‬
‫רק התפעלתי מהענח' שלך.‬
‫הוא מצרי, נכון?‬
‫סמל המוות.‬
‫ההפך, למעשה.‬
‫חיי נצח.‬ ‫-נכון.‬
‫כי כל הפרעונים רצו לחיות לנצח, נכון?‬
‫כמה מהם כן.‬
‫חלקם ידעו טוב יותר.‬
‫חיי נצח אינם כל כך נפלאים.‬
‫אני לא בטוח.‬
‫מי שיודע שהוא חי לנצח יכול לעשות הכול.‬
‫הוא לא חייב לפחד משום דבר.‬
‫ומאף אחד.‬
‫אבל לא צריך חיי נצח בשביל זה, נכון?‬
‫סקסטון סיפר לך שזו הייתה חנות כלבו?‬
‫המועדון?‬ ‫-כן.‬
‫מצעים. ריהוט גן. צעצועי ילדים.‬
‫הכול עדיין למעלה.‬ ‫אנחנו עושים שם מסיבות פרטיות.‬
‫אני יכול לעשות לך סיור, אם תרצי.‬
‫כן. אולי אחר כך, בטח.‬
‫את רוצה לרקוד?‬
‫הייתי שמחה, אבל...‬
‫באתי עם סקסטון, אז...‬
‫סקסטון לא רוקד.‬
‫לפי סילבי, לפחות.‬
‫שנלך?‬
‫קדימה!‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫היא מחבבת אותך.‬
‫היא מחבבת את כולם.‬
‫אני לא מצליח להבין אם היא רצינית או לא,‬
‫אבל היא אמרה לי...‬
‫היא חושבת שהיא המוות.‬
‫מה?‬
‫היא חושבת שהיא הגלגול החי של המוות.‬
‫היא אמרה לך את זה?‬
‫היא תגיד לך, אם תשאלי אותה.‬ ‫היא לא מסתירה את זה.‬
‫אולי אשאל.‬
‫מישהו צריך להציל אותה מתיאו.‬
‫בוא לרקוד איתנו.‬ ‫-לא.‬
‫לפי סילבי, אני לא רוקד.‬
‫אז תוכיח שהיא טועה.‬
‫אז אתה לא טיפוס שמצטרף?‬
‫לא, אף פעם לא הייתי טוב בזה.‬
‫זה דורש תרגול.‬
‫כנראה אני עושה את זה לא נכון.‬
‫נראה שכולם כאן לא מבחינים או שלא אכפת להם‬
‫שהעולם מגיע לקצו.‬
‫או שאולי בגלל זה הם כאן.‬
‫זה פשוט גורם לי לרצות לוותר.‬
‫אבל לא באמת.‬
‫כן, את כנראה צודקת.‬
‫אפשר להציע נקודת מבט אחרת?‬
‫את תנסי לעודד אותי?‬
‫לעולם לא. בדיוק ההפך.‬
‫אז בהחלט.‬
‫הייתה לי חברה‬
‫שעברה התעללות‬
‫על ידי אביה וכמה מחבריו של אביה.‬
‫אלוהים.‬ ‫-כן.‬
‫הסיפור המשפחתי היה שהיא אהבה לצוד ולדוג,‬
‫ולכן הוא היה לוקח אותה‬
‫לטיולי סוף שבוע עם כל החברים שלו.‬
‫הוא היה עו"ד נחשב‬ ‫ואחד הגברים האחרים היה מפקח במשטרה.‬
‫היא לא יכלה לספר לאף אחד.‬
‫אז יום אחד היא לקחה את אחד‬ ‫מסכיני הציד של אביה,‬
‫נעלה את עצמה בשירותים,‬
‫והתחילה לחתוך.‬
‫אני יודעת. אני מצטערת.‬
‫אני פשוט מספרת לך את זה‬ ‫כי כשהיא התעוררה בבית החולים,‬
‫אפילו עם תחבושות לאורך הזרועות שלה,‬
‫וכשאבא שלה יושב שם לידה,‬
‫מת מפחד שהיא תספר,‬
‫היא עדיין שמחה להיות בחיים.‬
‫אז, לפי תיאו,‬
‫המקום הזה היה פעם חנות כלבו.‬ ‫הוא הזמין אותנו לסיור.‬
‫הוא הזמין אותנו,‬
‫או אותך?‬
‫אותי. אבל אני מזמינה אתכם.‬
‫יש לו חברה, את יודעת. קוראים לה נטלי.‬
‫לכו שניכם. אני צריכה לרקוד.‬
‫קדימה, תיאו מחכה.‬
‫תיאו הוא לא בחור טוב.‬
‫סקסטון, אתה באמת מאמין‬ ‫שיש אנשים טובים ואנשים לא טובים בעולם הזה?‬
‫אני עיתונאי. אני יודע בוודאות שיש.‬
‫ושמעתי דברים על תיאו.‬
‫באמת? כמו מה?‬
‫מוכנה לסיור?‬
‫כן. לא אכפת לך שגם סקסטון יבוא, נכון?‬
‫ממש לא.‬
‫מכאן.‬
‫טוב, זה נראה כמו מחסן.‬
‫אז כאן אתה עורך מסיבות פרטיות?‬
‫טוב, אנחנו עורכים אחת עכשיו.‬
‫תיאו! תחזיר את זה!‬ ‫-תתרחק.‬
‫זה לא נשק. זה סימן.‬
‫זה סמל. הסמל שלך.‬
‫מעכשיו, אני מחליט מי יחיה ומי ימות.‬
‫זה לא עובד ככה, תיאו.‬
‫כדאי לך לקוות שכן.‬
‫תיאו! היי! תיאו!‬
‫תיאו, תוציא אותנו מכאן! תיאו!‬
‫מישהו, הצילו!‬ ‫-לא יכולים לשמוע אותך, סקסטון.‬
‫אמרת לו שאת המוות?‬
‫לא הייתי צריכה.‬
‫הוא זימן אותי לכאן.‬
‫העולם כולו השתגע?‬
‫אני כל כך מצטערת, סקסטון.‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫לא נכון.‬
‫הזהרת אותי. אבל... הייתי יהירה מדי.‬
‫פשוט חשבתי שזה לא משנה אם משהו יקרה לי.‬
‫בשביל זה אני כאן היום.‬
‫לא חשבתי שאפגע גם באנשים אחרים.‬
‫לא פגעת באף אחד.‬
‫מה עם מד הטי?‬ ‫בשלב הזה, לעולם לא נמצא את נשמתה.‬
‫אבל חשבתי שאת סתם זורמת איתה.‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫היא סומכת עליי.‬
‫ונשארו לי רק כמה שעות.‬
‫עד מה?‬
‫עד שהיום היחיד שלי כל מאה שנים יסתיים.‬
‫הנה.‬
‫זה לא יפתח את הדלת,‬ ‫אבל זה יפתח את הגולגולת של תיאו.‬
‫סקסטון,‬
‫תניח את זה.‬
‫אתה תפגע בו.‬
‫את בטוחה שאת המוות?‬
‫זה לא אומר שאני הורגת אנשים סתם.‬
‫לא?‬
‫לא.‬
‫יש דבר כזה, רצון חופשי.‬
‫אנשים בוחרים בעצמם.‬
‫אנשים לא בוחרים למות.‬
‫בדרך כלל.‬
‫יש מלחמה. יש רעב.‬
‫מחלות.‬
‫אני לא אומרת שהחיים לא כואבים,‬
‫אבל...‬
‫הם לא כואבים תמיד.‬
‫נכון?‬
‫לא.‬
‫למעשה, לפעמים הם כל כך טובים שאתה שוכח‬
‫שיש סבל בכל מקום.‬
‫כל הזמן.‬
‫אנשים בלי כלום שנאבקים לשרוד,‬ ‫להשאיר את משפחותיהם בחיים.‬
‫זה לא מפסיק.‬
‫לא משנה מה אני אומר או עושה או כותב.‬
‫לא משנה כמה אנסה לחולל שינוי, אני לא.‬
‫אני לא יכול.‬
‫מה שמוביל אותי לשאלה, "למה לטרוח?"‬
‫מה שמוביל אותי ל"מה הטעם?"‬
‫אני כל הזמן נאלצת להזכיר לעצמי‬ ‫שתמיד היית רק בן אדם.‬
‫אז אתה לא יודע איך זה‬
‫לא להרגיש את הדברים האלה.‬
‫איך זה מרגיש שאין לך רצון חופשי.‬
‫אין לך רצון חופשי?‬
‫לאחים שלי ולי יש חובות.‬
‫ואנחנו מבצעים אותן.‬
‫חוץ מביום אחד,‬
‫כל מאה שנים.‬
‫כשהמוות יוצאת לחופשה?‬
‫ומבלה אותו נעולה במחסן.‬
‫ובכן...‬
‫זו אשמתי שתכננתי תוכניות מלכתחילה.‬
‫שיש לי ציפיות כאלה.‬
‫שהופכות לבלתי אפשרי את האפשרות‬
‫ליהנות ממה שהיום באמת מביא איתו.‬
‫היית חושב שהייתי לומדת כבר את הלקח.‬
‫מה?‬
‫גולות.‬
‫כשתיאו יחזור,‬
‫הוא יחליק עליהן,‬
‫הוא ייפול, באופן לא קטלני, ואנחנו נברח.‬
‫אתה מנסה להציל את החיים שלך עם אלה?‬ ‫או את שלי?‬
‫את שניהם, באופן אידיאלי.‬
‫איזה הבדל יום אחד עושה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫כדורי השינה.‬
‫בכיס שלך.‬
‫אני לא שופטת אותך.‬
‫יש דבר כזה, רצון חופשי.‬
‫והיום אתה רוצה לחיות?‬
‫מה אתה עושה, לעזאזל?‬
‫אלה היו מיועדים לי?‬
‫איפה הענח' שלי?‬
‫בתחתית התמזה.‬
‫הוא לא עובד.‬
‫לא כמו שרצית.‬
‫טוב, לא חשוב.‬
‫כי יש לי אותך.‬
‫ואת באה איתי.‬ ‫-תיאו, היא לא המוות.‬
‫אמרתי לו. הוא לא מאמין לי.‬
‫גם אם כן, אתה לא צריך אותה.‬ ‫יש לך את הכוח להרוג.‬
‫זה בידיים שלך.‬
‫אני לא רוצה שהיא תהרוג אף אחד.‬
‫אני רוצה שתחזיר מישהו.‬
‫את נטלי.‬
‫תחזירי אותה עבורי?‬
‫אני לא יכולה.‬
‫זו הייתה אשמתי שהיא מתה.‬
‫לא נכון.‬
‫נטלי הגזימה יותר מדי לילה אחד.‬
‫תיאו, עשית כל מה שיכולת‬ ‫כדי לנסות להציל אותה.‬
‫כולל לזמן אותי.‬
‫אבל אף אחד לא יאמין לזה, נכון?‬
‫כולם יחשבו שהרגתי אותה. ולמה לא?‬
‫אני הולך לבלות את שארית חיי בכלא.‬
‫אלא אם...‬
‫תיאו.‬ ‫-תיקחי אותי כמוה?‬
‫לא, תיאו, תקשיב...‬
‫תיאו, תוריד את האקדח.‬
‫תשתוק. גם אתה חושב שהרגתי אותה.‬
‫אני לא, נשבע. תיאו, תוריד את האקדח...‬ ‫-סקסטון, פשוט תתרחק!‬
‫תיאו.‬
‫הוא קיבל מכה בראש.‬
‫תזעיק עזרה.‬
‫תתקשר לאמבולנס.‬
‫בבקשה תחזירי אותה אליי.‬
‫כשהם אינם, זה מאוחר מדי.‬
‫את לוקחת אותי עכשיו?‬
‫לא היום.‬
‫זה היום החופשי שלי.‬
‫טוב, תודה.‬
‫הם אמרו שהוא יהיה בסדר.‬
‫אולי יש לו זעזוע מוח,‬ ‫אז הוא יישאר להשגחה.‬
‫חשבתי שאולי נלך לראות אותו מחר.‬
‫אני לא אהיה כאן.‬
‫נכון.‬
‫למוות יש רק יום חופשי אחד.‬
‫טוב, זה לא היה היום שרציתי, אבל...‬
‫זה כנראה היום שהייתי צריכה.‬
‫והנה ההוכחה.‬
‫מוצא חן בעינייך?‬ ‫-זה מושלם.‬
‫כמה זה?‬
‫בשבילך?‬
‫פשוט תן לה את זה, כולנו יודעים שתיתן.‬
‫בשבילך?‬
‫שלושים ליש"ט?‬
‫שלושים ליש"ט.‬
‫זה כסף אמיתי?‬
‫בשביל 30 ליש"ט, תגידי תודה שזו מתכת.‬ ‫-כמה על זה?‬
‫כמה יש לך?‬
‫עשרים לירות ושני פני.‬
‫אני אקח את הלירות. תשמרי על שני הפני.‬
‫תודה.‬
‫נהניתי מאוד היום.‬
‫נהנית להיות שבויה באיומי אקדח?‬
‫לא.‬
‫אבל זה היה חלק מכל העניין...‬
‫ורציתי את כל העניין.‬
‫אפרופו...‬
‫בשבילך.‬
‫זה כל מה שנשאר לי.‬
‫אין לדעת מתי הם יהיו שימושיים.‬
‫ו...‬
‫זה למד הטי.‬
‫תודה.‬
‫היה לי יום מקסים.‬
‫הוא פשוט עובר כל כך מהר.‬
‫את רוצה להיאחז בכל שנייה.‬
‫ותיתני הכול בשביל עוד אחד.‬
‫בבקשה.‬
‫דידי!‬
‫היא מתה, יקירי. היא איננה.‬
‫אתה לא יכול להחזיר אותה עכשיו.‬
‫היא נתנה לך את שני הפני?‬
‫תן לי אותם.‬
‫זה מחיר החיים.‬
‫מסכנה.‬
‫היא מקבלת רק יום אחד בכל מאה שנים.‬
‫זה אף פעם לא נעשה קל יותר.‬
‫היא נתנה לך עוד משהו לפני שהיא מתה?‬
‫הנה את.‬
‫ידעתי שהיא תמצא אותה.‬
‫הנשמה שלי.‬
‫זו הייתה קורדיליה.‬
‫הילדה שלי.‬
‫לא הייתי מד הטי אז, כמובן.‬
‫קראו לי הנרייטה.‬
‫וגרתי בבית יפה.‬
‫עבר הרבה זמן מאז.‬
‫הכול איננו.‬
‫אני מניחה שכדאי שאחביא אותך שוב.‬
‫אם היא הייתה נשארת, יכולתי לשאול אותה‬ ‫איפה אף אחד לא יחשוב לחפש.‬
‫אבל תן לה זמן, חמוד.‬
‫עוד מאה שנה והיא תחזור.‬
‫כעבור כמה דקות, הפרמדיקים באו ולקחו אותה.‬
‫הם חשבו שאולי זה התקף לב, אבל...‬
‫מה אם היא באמת הייתה המוות?‬
‫נכון שזה היה נחמד אם המוות היה מישהו,‬
‫ולא רק כאב וריקנות?‬
‫מישהו ידידותי,‬
‫שבאמת אוהב אנשים,‬
‫והוא...‬
‫אדיב‬
‫ומצחיק.‬
‫אין לי מושג.‬
‫- והמין האנושי הוא הבא בתור. -‬
‫היי.‬ ‫-היינו בחוץ וחשבנו לקפוץ.‬
‫סקסטון בסדר?‬
‫תראי בעצמך.‬
‫דאגנו, ובילי אמרה‬ ‫שלא חזרת הביתה אתמול בלילה.‬
‫רק רציתי לוודא שאתה בסדר, אחרי השיחה שלנו.‬
‫כן. אני מצטער שלא הייתה לנו הזדמנות...‬
‫לא. זה בסדר.‬
‫היו שם המון אנשים.‬
‫טוב, אני בטוחה שאתה עובד.‬
‫לא, אני...‬
‫רוצה כוס תה?‬
‫כן, אם יש לך זמן.‬
‫חלב וסוכר?‬
‫שלוש סוכר.‬
‫אז זהו זה?‬
‫כן.‬
‫איך היה?‬
‫היה נפלא.‬
‫היו מלא אנשים.‬
‫זכיתי לנשום ולאכול ולרקוד.‬
‫הלוואי רק שזה לא היה נגמר ככה.‬
‫זה תמיד נגמר.‬
‫זה מה שנותן לזה ערך.‬
‫כשאת זוכה לחיות, אפילו ליום אחד...‬
‫ובכן, יש רק דרך אחת להפסיק לחיות באמת.‬
‫אני מניחה.‬
‫זה היה שווה את זה?‬
‫הלוואי שזה היה נמשך לנצח.‬
‫קחי את ידי.‬
‫תרגום כתוביות: ניתאי גת‬