THE SANDMAN. ПІСОЧНИЙ ЧОЛОВІК
Дорога Сільві,
коли ти це читатимеш,
я буду мертвий.
...зникну.
Знаю.
Ти казала, що нам не варто якийсь час розмовляти,
але
я не хочу, щоб ти думала, ніби моя смерть пов’язана з тобою
або з нами.
Правда в тому, що планета вмирає,
демократія мертва,
а людська раса наступна.
Та не раніше, ніж ми завдамо щобільше шкоди планеті
і один одному.
Привіт!
Ти не в офісі.
Ти теж.
Так, я сьогодні прогулюю. Амелія допомагає.
- Якщо ти працюєш, Секстоне, ми підемо. - Ні!
Чи... ти вже йдеш?
Працювати в тому кафе?
Так, я збирався йти.
Тільки листа допишу.
- Читала твою статтю в «Гардіан». - Про кліматичну кризу?
- Усі вони про це. - Вона здалася дуже оптимістичною.
- Справді? - Справді?
Ну...
Ми підемо, але ти йдеш із нами ввечері?
- Насправді... - Це сьогодні?
- Ти обіцяла. - Ти не хочеш посидіти вдома?
Тобі не подобаються мої друзі?
Не так сильно, як ти.
Я вже сказала Джекі, що ми прийдемо. Ти, я й Секстон.
- Джекі зрозуміє. - Я не скасовуватиму це.
- Хіба погано, що хочу побути з тобою? - Ти одержима.
І хто в цьому винен?
Ми не можемо бути вдвох увесь час.
Ми не лише вдвох...
Привіт, Сільві.
Це я.
Ти казала, що нам не варто якийсь час розмовляти.
Але я мав сказати тобі, що те, що я збираюся зробити...
ніяк не стосується тебе.
Нічого собі.
Хто б тебе викинув?
Дідько.
Агов?
Там хтось є?
Так?
Агов?
Усе гаразд?
Так. Я просто не можу рухатися.
Так, я бачу проблему.
Як гадаєш, ти могла б...
Не знаю.
Ніколи не пересувала холодильник.
Можливо.
Штовхни його добре...
Дивись-но.
Не думала сьогодні це робити.
Ось.
- Дякую. - Ні!
Вибач. Вибач, я забула, що в мене вихідний.
Ось так.
Ти в порядку?
Ого. Що ти там робив?
Нічого. Я впав.
- Шукаєш це? - Так. Вони...
Вони від алергії.
У тебе кров.
О, ні. Краще ходімо до мене.
Що?
Кілька хвилин звідси.
У мене є пластирі. І я, може, навіть зашию тобі куртку.
А далі ти сам по собі.
Ходімо.
Не можу надивуватися, який гарний день.
Слухай. Ти чуєш?
Я чую...
- Затори? - Так, саме це.
Подобається звук трафіку?
Чи не тому люди живуть у Лондоні?
- То твоє сміття там позаду? - Що?
- Викидав сміття? - Ні. Що?
Це незаконно. Я б так не вчинив.
Тоді що ти робив?
Якщо не заперечуєш.
Думаю, розмірковував.
Про що?
Ми отримали цілком хорошу планету
й перетворили її на місце, куди скидаємо сміття.
Я не знаю.
Мені подобається.
Ось і мій дім.
Ходи, ми тебе приведемо до ладу.
Дуже мило з твого боку.
Ну, бути милим до людей не важче, ніж гидким.
І це набагато веселіше.
Нічого собі. Дякую.
Виглядає набагато краще.
Ти бачив золотих рибок?
Велика помаранчева — це Слім,
а маленька жовта зветься Вондсвортом.
Я б вас познайомила, але ти не сказав, хто ти.
Вибач.
Секстон Фурнівал.
Я звинувачую батьків.
Як круто.
Секстон Фурнівал.
А ти?
Я...
дуже добре шию.
- Ось. - Так, ти молодець.
Дякую.
Це твоя робота? Ти в індустрії моди?
Ні.
Тоді чим ти займаєшся?
Я
рятую журналістів від незаконних звалищ.
Три ложки цукру?
Так. Як... як ти дізналася, що я журналіст?
Як думаєш, скільки Секстонів Фурнівалів у світі?
Читаєш мою колонку?
Коли маю вихідний.
Вихідний від чого?
Слухай, я б сказала, але ти не повіриш.
Чому?
Бо...
Я Смерть.
Ти Смерть.
Так.
Гаразд.
Але тобі нема про що турбуватися, бо сьогодні мій вихідний.
У Смерті вихідний?
Лише один.
Кожні сто років.
Щоб відчути, як це — бути людиною.
Смерть живе в Шордітчі?
Ні, це місце — спосіб всесвіту зробити мені комфортно.
Технічно зараз мені лише кілька годин.
Авжеж.
Мабуть, мені треба
іди.
Дякую за куртку та чай.
І за все.
Авжеж.
Побачимося ще.
Правда?
Рано чи пізно я бачу всіх.
Точно.
Ну все, бувай.
Гаразд. Бувай.
Привіт, красунчику.
Ти був із нею, так? Я відчуваю її запах.
- Гоп-гоп. - Гадаю, сталося непорозуміння.
З мого досвіду
розбиті пляшки достатньо гострі, щоб зробити твоє обличчя менш гарненьким,
красунчику.
Слухай, якщо тобі потрібні гроші...
Закрий рота й мовчи.
Ти повертаєшся туди,
постукаєш у її двері,
скажеш їй, що це ти.
Хіба ні?
Агов?
Це Секстон.
Фурнівал?
Секстон.
Ти повернувся. Не чекала так скоро побачитися.
О, це ти.
Правильно, це я.
Заходь, красунчику.
- Залиш Секстона, Навіжена Гетті. - Я не залишу його.
Це моя карта для торгів, хіба ні?
Я маю для тебе роботу.
Гаразд.
Яка робота?
Сідай, красунчику.
Я хочу, щоб ти знайшла мою душу.
Душу?
А де ти її загубила?
Я її не губила.
Я заховала ту малу сволоту у наднадійне місце, точно.
Туди, де її ніхто не знайде.
Особливо ти.
Якщо сховаєш душу від Смерті,
ти ніколи не помреш.
Вона не забере її, якщо не знайде, правда?
Розберімося.
Заховала свою душу від мене,
а тепер хочеш, щоб я знайшла її для тебе?
А ти знайдеш?
Я так старалася.
Я не зможу сама.
Є ідеї, де заховала?
Може, я поклала її в качине яйце,
у качку,
у колодязь,
у замок на острові, оточений озером вогню,
що охороняє сотня драконів, кожен більший і лютіший за попереднього.
А може, і ні.
Це було давно, золотце.
І
інколи мій розум трохи з’їжджає з глузду.
Гаразд.
Я пригляну за тобою.
Бери все, що є в холодильнику. У шафі є чай і печиво.
Дякую, золотце.
- Ти не викликатимеш поліцію? - Навіщо?
У твоїй квартирі божевільна вбивця.
Ти б теж збожеволів, якби загубив душу.
Хочеш щось?
Я сьогодні навіть забула поїсти.
- Ні, дякую. - Ням.
Привіт. Один, будь ласка.
Курку, баранину чи овочі?
Овочі.
Що додати?
Що є. На вибір шефа.
Добре. Один овочевий коржик із усім.
Був такий дзен-чернець, так?
І він замовляє один із цих. Знаєш, що він каже?
- Зроби мені один з усім? - Чула це, га?
О, я не чула.
Виглядає смачно. Скільки я винна?
Нічого. Залиш свої гроші.
Що? Ні.
Гарна жінка зі здоровим апетитом.
Ти змушуєш мене радіти життю. Смакуй.
Це найкраще, що я куштувала.
- Спробуй. - Ні, дякую.
Будь ласка, спробуй.
Уже досить часу минуло, я можу йти додому.
Про що ти?
Сусідка по квартирі та її дівчина попросили мене піти, щоб...
Зайнятися сексом?
Як мило з твого боку.
Не уявляю, скільки це може тривати.
- Як давно вони разом? - Три тижні.
Довго доведеться гуляти.
Таксі!
Що ти робиш?
Є справи, які я хочу зробити, поки я тут.
Які?
Наприклад, сходити в оперу чи БІК.
Хочу взяти чай у черзі в «Дішум».
А потім вечірка. Може, навіть закрита вечірка.
А потім хочу з’їсти повний англійський сніданок.
І я обіцяла Навіженій Гетті, що знайду її душу.
Як тобі?
Багато на тиждень, мовчу вже про ніч.
Виклик прийнято!
Ходімо!
Ні!
- Чому ні? - Бо... я тебе не знаю.
Якщо не сядеш у це таксі, ніколи й не знатимеш.
Куди, золотце?
Секстоне, куди ти хочеш?
Додому.
А де дім?
Не можна додому. У його сусідів там секс.
- Мило. - Ага.
Куди ще хочеш?
Я... без поняття.
Це і є людська природа, правда?
Куди б ти нас відвезла?
Я?
Так. Перше місце, яке спадає на думку.
Ну, я люблю зелень.
Хочете проїхатися парком?
Звучить ідеально.
Застрибуй.
А як же опера? А Дішум»?
Ми туди доберемося.
Як сказав би мій брат, деякі пункти призначення неминучі.
Прошу.
Можна запитати?
Це особисте?
Дуже.
Добре. Так, продовжуй. Питай.
Що робить життя вартим того, щоб жити?
Ну...
Моя сестра Меґґі
вважає, що це чоловіки.
Але для мене —
це коли закінчується нічна зміна,
і сонце тільки сходить,
і весь Лондон належить мені.
І лише на мить
усе...
усе здається можливим.
Так.
Обожнюю це.
А ти, Секстоне?
Заради чого ти живеш?
Заради моменту, коли сусідка закінчує займатися сексом, і ти можеш іти додому.
- Це серйозне питання. - Це серйозна відповідь.
Ви заслуговуєте на вечірку.
О, це звучить як мудрість.
Що ти задумала?
Клуб «Андеркат» зовсім поруч.
Клуб «Андеркат»? Ти там була?
Не мала такого задоволення.
Повір, тобі краще без цього.
А ти був?
Моя колишня тягала мене туди на вечори 80-х.
І нульових.
А вечори 90-х?
Це весело?
- Якщо тобі таке подобається. - Якщо любиш веселощі?
Якщо любиш натовпи, дорогі напої
і накачаних псевдокіберпанкерів,
які ніби втекли з поганого фільму.
Ти змушуєш мене піти.
Ти мене переконав. Я йду.
Хочеш?
Я б із задоволенням, але в мене час.
Краще я вас закину туди, гаразд?
Так, будь ласка.
Скільки я винна?
Ніскільки. Це подарунок.
Справді?
Дякую.
Подякуй, Секстоне.
Так.
Дякую. Але...
Є проблеми?
Ну, лондонські таксисти зазвичай не возять людей безкоштовно
через парк у годину пік.
Так, я знаю.
Але в ній щось є. Вона мені подобається.
Але якщо тебе це так турбує, це буде 60 фунтів.
- Ну... - Дякую, бувай.
Ти маєш талант ніколи ні за що не платити.
Як це — жити задарма?
Ніхто не живе задарма, Секстоне.
Особливо я.
Зараз у мене 20 фунтів і два пенси. Цього вистачить, щоб потрапити в клуб?
Тобі вистачить. Я не йду.
Чому ні? Боїшся, що побачиш Сільві?
Сільві?
Твою колишню.
Звідки ти знаєш, як її звуть?
Бо я всіх знаю.
Це моя робота, пам’ятаєш?
Та я не знаю, чому ти не хочеш зі мною.
Бо це не мій варіант веселощів.
Це не мої люди.
Секстоне!
Що ти тут робиш?
Я думав, що ти з Амелією.
Ми посварилися. Я тобі написала.
Мій телефон розрядився.
Через що сварилися?
Вибач, ти із Секстоном?
- Так. - Ні.
- Я... - Діді.
Біллі, це Діді. Діді, це моя сусідка по квартирі, Біллі.
Приємно. То як ви познайомилися?
Не смійся. Це не те, що ти думаєш.
- Знайшла його на звалищі. - Це схоже на нього.
Через що посварилися з Амелією?
Секс. Моя дівчина фактично звинуватила мене в секс-залежності.
- А ти залежна? - Що?
Вона каже, що я хочу проводити увесь час наодинці з нею
і не хочу тусуватися з її друзями.
Вони всі тут, чекають на мене.
Вона буде рада, що ти тут.
- Може, пробачить мене. - Я йду.
Боїться, що побачить Сільві.
Він хоче побачити Сільві.
Ні.
Вона тут?
Є один спосіб дізнатися.
Амелія знає охоронця, зайдемо безкоштовно.
Безкоштовно? Чула?
Нумо, Секстоне. Це мій щасливий день.
І твій.
Агов. Я тут.
І дивися, кого я привела.
- Секстоне, ти прийшов! - Так.
Привіт.
Бачиш? Хіба це не мило?
Ми разом на вечірці.
Це подруга Секстона, Діді.
Це Амелія. А то Джекі.
Ого. Ви обидві виглядаєте приголомшливо.
Вау. Чудові рукавички.
Дякую. Вінтаж.
Секстоне, ти ж колекціонуєш вінтажні речі, правда?
Справді? Що ти колекціонуєш?
М'які обкладинки. Друкарські машинки.
- Іграшки. - Іграшки?
Ракети. Гоночні машинки.
Колекція іграшок скромна.
Який сором.
Так, нам потрібні напої.
Коло за мій рахунок.
- Я піду з тобою. - Ні, залишайся. Я сама.
Секстон виглядає нещасним.
Секстон і є нещасний.
І не можу сказати, що це провина Сільві.
Секстон зараз має доволі похмурий погляд на світ.
І це не безпідставно, враховуючи нинішній стан світу.
Багато хто поділяє цю думку.
Але ти ні.
О, я поділяла.
Та я зустріла Амелію.
І вона не відповідь на все.
Вона просто людина.
Але
іноді людина — це все, що треба,
щоб ти почувалася краще.
Я думаю, що люди чудові.
Немає нічого подібного до них.
Ти когось шукаєш?
Сільві тут?
Де?
Ні, я просто запитала. Вибач.
Хто така Сільві?
- Колишня Секстона. - Подруга.
Якщо ти дружиш із колишньою, це багато що говорить про вас обох.
Не впевнений, що я для неї друг.
Чому? Ти порвав із нею?
Ні.
Вибач.
Я допоможу з напоями.
Зустрінемося там.
Я рада, що ти прийшов.
І вибач. Біллі не мала права просити тебе піти.
Мала повне право. Вона хотіла побути з тобою наодинці.
Так. Усе, що вона хоче, це трахатися, чуваче.
Я знаю Біллі ще з університету.
Вона не цікавилася сексом, аж поки не зустріла тебе.
- Це вона попросила сказати? - Вона мене вб'є за це.
Не кажи їй.
Я взяла тобі джин із тоніком. Піде?
- Я думала, ми сваримося. - Секстон мене виправдав?
- Скільки за напої? - За рахунок закладу.
Це дуже мило.
Для друзів Секстона.
Привіт, Тео.
Секстоне.
А ти?
Це моя подруга. Діді.
Тео... менеджер тут?
Хаус-діджей, промоутер клубу і ваш господар на цей вечір.
Тео дружить із Сільві.
Зрозуміло. Дякую, Тео.
Так, дякую, Тео.
Дякую.
Секстоне,
твоя подруга Діді.
Як довго ти її знаєш?
Я зустрів її кілька годин тому.
Ти привів у клуб дівчину, з якою знайомий кілька годин?
Це не схоже на тебе, Секстоне.
Ти мене не знаєш, Тео.
Лише те, що розповіла Сільві.
Нічого страшного. Просто вона любить веселитися, а ти ні.
- Не так, як ти. - Я нічого такого не роблю.
Справді?
То ти просто заробляєш гроші, заохочуючи інших це робити.
Ну, Сільві буде дуже рада дізнатися, що ти з кимось познайомився.
Ні, ми з Діді не разом...
У такому разі...
А як же твоя дівчина?
А як же Наталі?
- Ви все ще...? - Так. Але Наталі робить своє,
а я — своє.
Може, тому ми все ще разом.
Мені подобається тут.
Круто.
Усе гаразд?
Вибач, я...
Я милувався твоїм анкхом.
Єгипетський, так?
Символ смерті.
Взагалі-то, навпаки.
- Безсмертя. - Точно.
Усі фараони хотіли жити вічно, чи не так?
Дехто з них.
Деякі з них знали краще.
Це не так добре, як вважають.
Ну не знаю.
Знаючи, що житимеш вічно, можна робити що завгодно.
Тобі б не довелося нічого боятися.
Нікого.
Але для цього не треба безсмертя, правда?
Секстон казав, що це місце було універмагом?
- Клуб? - Так.
Постільна білизна. Садові меблі. Дитячі іграшки.
Усе ще нагорі.
Це для приватних вечірок.
Можу провести екскурсію.
Так. Може, пізніше.
Хочеш потанцювати?
Я б із радістю, але...
Я тут із Секстоном...
О, Секстон не танцює.
Принаймні, так каже Сільві.
То як?
Ходімо!
Що з тобою?
Ти їй подобаєшся.
Їй усі подобаються.
Я не можу зрозуміти, вона серйозно чи ні,
та вона сказала...
Вона думає, що вона Смерть.
Що?
Вона думає, що вона — живе втілення Смерті.
Вона тобі це сказала?
Вона скаже, якщо спитаєш. Вона цього не соромиться.
Може, спитаю.
Хтось має врятувати її від Тео.
- Потанцюй із нами. - Ні.
Як каже Сільві, я не танцюю.
Доведи, що вона помиляється.
Ти не йдеш за всіма, так?
Ні, мені це ніколи не вдавалося.
Потрібна практика.
Мабуть, я помиляюся.
Усі тут, здається, не помічають і не переймаються тим,
що кінець світу близько.
Або, може, тому вони тут.
Мені хочеться здатися.
Ти не серйозно.
Мабуть, ти маєш рацію.
Можна запропонувати інший погляд?
Спробуєш підбадьорити мене?
Я б ніколи. Навпаки.
Тоді давай.
Отже, у мене була подруга,
яку кривдили
її батько й кілька його друзів.
- Боже. - Ага.
Сімейна вигадка була, що вона любила полювання й риболовлю,
тому він брав її з собою
у поїздки на вихідні з його друзями.
Він був крутим адвокатом, а один з інших — інспектором поліції.
Їй не було кому розповісти.
Тож одного дня вона взяла мисливський ніж батька,
замкнулася в туалеті
і почала різати.
Знаю.
Вибач.
Я розповідаю це лише тому, що коли вона прокинулася в лікарні,
навіть із бинтами по всіх руках,
і її батько просто сидів там,
наляканий, що вона розкаже,
вона все ще була рада бути живою.
Отже, за словами Тео,
це місце раніше було універмагом.
Він запросив нас на екскурсію.
Він запросив нас
чи тебе?
Мене. Але я запрошую тебе.
У нього є дівчина. Її звати Наталі.
Ідіть удвох. Я ще потанцюю.
Ходімо, Тео чекає.
Тео — поганий хлопець.
Секстоне, ти справді віриш,
що є хороші й погані люди у світі?
Я репортер. Я точно знаю, що є.
Я чув дещо про Тео.
Справді? Наприклад?
Готові до екскурсії?
Так. Ти не проти, якщо Секстон теж піде?
Зовсім ні.
Сюди.
Це схоже на склад.
То тут ви влаштовуєте приватні вечірки?
Ну, ми влаштовуємо одну прямо зараз.
- Тео! Віддай! - Відійди.
Це не зброя. Це символ.
Символ.
Твій символ.
Відтепер я вирішую, хто живе, а хто помирає.
Це так не працює, Тео.
Сподівайся, щоб так.
Тео! Агов! Тео!
Тео, випусти нас звідси! Тео!
Допоможіть!
Вони не чують, Секстоне.
Ти сказала йому, що ти Смерть?
Мені не довелося.
Він викликав мене сюди.
Увесь світ збожеволів?
Мені так шкода, Секстоне.
Ти не винна.
Винна.
Ти мене попереджав. Але... я загордилася.
Я просто думала, що неважливо, якщо зі мною щось станеться.
Для цього і є цей день.
Я не думала, що зашкоджу ще й іншим.
Ти нікому не зашкодила.
А як же Навіжена Гетті?
Ми ніколи не знайдемо її душу.
Але я думав, ти просто її заспокоювала.
Ні, звісно.
Вона розраховує на мене.
У мене є лише кілька годин.
До чого?
Поки не закінчиться мій день на сто років.
О, ось і воно.
Це не відчинить двері, але розколе череп Тео.
Секстоне,
поклади це.
Ти його пораниш.
Ти точно Смерть?
Це не означає, що я вбиваю людей.
Хіба ні?
Ні.
Є таке поняття — свобода волі.
Люди роблять вибір.
Люди не обирають смерть.
Зазвичай.
Є війни. Є голод.
Хвороби.
Я не кажу, що жити не боляче.
Але...
Це не завжди боляче.
Хіба ні?
Ні.
Насправді, інколи так добре, що ти забуваєш
про страждання, що є скрізь.
Постійно.
Люди, які нічого не мають, борються за виживання, щоб утримувати свої сім’ї.
Так постійно.
Неважливо, що я кажу, роблю чи пишу.
Неважливо, як я стараюся змінити щось.
Я не можу.
Що приводить мене до «навіщо старатися?»
Що приводить мене до «який у цьому сенс?»
Я постійно мушу пам’ятати, що ти завжди був лише людиною.
Тож ти не знаєш, як це —
не мати можливості відчувати ці речі.
Як це — не мати свободи волі.
У тебе немає свободи волі?
У нас із братом і сестрою свої обов'язки.
І ми їх виконуємо.
За винятком одного дня
кожні сто років.
Коли Смерть бере відпустку?
І проводить її замкненою в коморі.
Ну...
це моя провина, що я взагалі мала плани.
Що мала ці очікування.
Що робить неможливим
просто насолоджуватися тим, яким день насправді виявляється.
Здавалося б, я вже мала б засвоїти урок.
Що?
Кульки.
Коли Тео повернеться,
він посковзнеться,
впаде, але не смертельно,
і ми втечемо.
Ти рятуєш своє життя цими кульками? Чи моє?
В ідеалі обидва.
Яка різниця в одному дні.
Про що ти?
Снодійне.
У твоїй кишені.
Я тебе не засуджую.
Є таке поняття, як свобода волі.
А сьогодні хочеш жити?
Що ти, у біса, робиш?
Це для мене?
Де мій анкх?
На дні Темзи.
Він, бляха, не працює.
Не так, як ти хотів.
Байдуже.
Бо ти в мене.
- І ти йдеш зі мною. - Вона не Смерть.
Я йому казала. Він не вірить.
Якби й була, вона тобі не треба. Ти можеш убивати.
Це у твоїх руках.
Я не хочу, щоб вона вбивала.
Я хочу, щоб вона повернула.
Наталі.
Повернеш її мені?
Я не можу.
Це я винен, що вона померла.
Ні, не ти.
Наталі перебрала однієї ночі.
Тео, ти зробив усе можливе, щоб її врятувати.
Включно з викликом мене.
Але ж ніхто в це не повірить, правда?
Подумають, що я її вбив. Чому ні?
Я проведу решту життя у в’язниці.
Хіба що...
- Тео. - Забереш мене, як і її?
Ні, Тео, слухай...
Тео, опусти зброю.
Замовкни. Ти теж думаєш, що я її убив.
Ні, клянуся. Тео, опусти зброю...
Секстоне, відійди!
Тео.
Він ударився головою.
Поклич допомогу.
Виклич швидку.
Прошу, поверни її до життя.
Коли вони йдуть, уже пізно.
Забираєш мене?
Не сьогодні.
Сьогодні мій вихідний.
Гаразд, дякую. Дякую.
Кажуть, усе буде добре.
Може бути струс мозку, тому його залишать на ніч.
Може, відвідаємо його завтра?
Мене тут не буде.
Точно.
У Смерті один вихідний.
Ну, це не той день, якого я хотіла,
та, мабуть, той, який був треба.
І ось доказ.
Подобається?
Ідеально.
Скільки?
Для тебе?
Просто віддай їй, усі знають, що ти це зробиш.
Для тебе?
30 фунтів?
30 фунтів.
Справжнє срібло?
За 30 фунтів радій, що це справжній метал.
Скільки за це?
Скільки маєш?
20 фунтів і два пенси.
Я візьму фунти. Пенси залиш собі.
Дякую.
Я сьогодні добре провела час.
Тобі сподобалося під прицілом?
Ні.
Але це було частиною всього...
і я хотіла всього.
До речі...
Це тобі.
Це все, що залишилося.
Невідомо, коли вони стануть у нагоді.
І...
Це для Навіженої Гетті.
Дякую.
Це був чудовий день.
Час летить так швидко.
Хочеться втримати кожну секунду.
І ти віддав би все за ще одну.
Будь ласка.
Діді!
Вона мертва, золотце. Вона пішла.
Ти не можеш її повернути.
Вона дала тобі два пенси?
Давай сюди.
Це ціна життя.
Бідолашка.
Вона має лише один день кожні сто років.
І це ніколи не стає легше.
Вона дала тобі щось іще перед тим, як померла?
Ось і ти.
Я знала, що вона знайде.
Моя душа.
Це була Корделія.
Я в дитинстві.
Я тоді не була Навіженою Гетті.
Мене звали Генрієтта.
І я жила в гарному будинку.
Дуже давно.
Усе минуло.
Мабуть, краще тебе знову сховати.
Якби вона залишилася,
я б спитала, куди її покласти, щоб ніхто не здогадався.
Але дай їй час, красунчику.
Ще сто років, і вона повернеться.
За кілька хвилин приїхали парамедики й забрали її.
Вони думали, що це серцевий напад, але...
Може, це справді Смерть?
Хіба не було б чудово, якби Смерть була кимось,
а не просто болем і порожнечею?
Кимось дружнім,
хто щиро любить людей,
хто є
добрим
і веселим.
Не знаю.
І ЛЮДСЬКА РАСА НАСТУПНА
- Привіт. - Ми гуляли й вирішили заскочити.
Секстон у нормі?
Подивіться самі.
Ми хвилювалися, і Біллі сказала, що ти не повернувся додому вчора.
Я хотіла переконатися, що ти в порядку після нашої розмови.
Так. Вибач, що ми не встигли...
Ні. Усе гаразд.
Там було стільки людей.
Ну, я впевнена, ти працюєш.
Ні, я...
Хочеш чаю?
Так. Так, якщо в тебе є час.
Молоко й цукор?
Три ложки цукру.
То це все?
Так.
Як усе пройшло?
Чудово.
Там було повно людей.
Я могла дихати, їсти й танцювати.
Я лише шкодую, що все так закінчилося.
Завжди закінчується.
У цьому й цінність.
Коли ти можеш бути живим хоча б один день...
ну, є лише один спосіб припинити жити.
Мабуть, так.
Воно того варте?
Я б хотіла, щоб це тривало вічно.
Тримай руку.
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко