EN NETFLIX-SERIE
KAPITEL 6: LYDEN AF HENDES VINGER
Pas på!
Undskyld. Men flot grebet.
Tak.
Franklin.
Kom nu. Hvad venter du på?
Hvad laver du?
Jeg fodrer duer.
"Gør det for meget, hvad får man så?
Tykke duer."
Mary Poppins. Har du set den?
Nej.
Så hvad er der galt?
Hvad mener du?
Jeg kan se, der er noget galt. Jeg mener, se på dig.
Du sidder her, surmuler og fodrer duer.
Det ligner ikke dig.
Nej, måske ikke.
Jeg ved ikke, hvad der er, men…
Du har ret.
Der er noget galt.
Da de fangede mig, havde jeg kun en tanke.
Hævn.
Ikke så tilfredsstillende, som jeg troede.
I mellemtiden var mit kongerige udslettet.
Mine ting stjålet og spredt for alle vinde.
Så jeg tog ud for at finde dem.
Hvilket jeg gjorde.
Jeg er mere magtfuld, end jeg har været.
Og dog…
Sidder du her og fodrer duer.
Indtil da
havde jeg et ægte mål.
Et formål udover min funktion, og så var det pludselig forbi, og…
Jeg følte mig skuffet.
Svigtet.
Tom.
Giver det mening?
Jeg troede, når jeg fik alt tilbage, ville det føles godt.
Det føles værre, end da jeg begyndte.
Jeg føler mig som…
Ingenting.
Værsgo.
Du spurgte.
Du kunne have ringet.
Jeg ville ikke bekymre dig.
Sikke noget pjat.
Hør her.
Jeg siger det kun en gang, så hør efter.
Du er den dummeste,
mest selvcentrerede, ynkelige undskyldning for en antropomorfisk personifikation
på dette eller ethvert andet plan.
At have ondt af dig selv, fordi din lille leg er ovre
og ikke have modet til at finde en ny.
Du er så slem som Begær.
Nej, værre.
Tænkte du ikke på, at jeg kunne være urolig?
-Jeg tænkte ikke… -Præcis.
Du tænkte ikke.
Pas på!
Wow.
Du er lige så god som din… ven her.
Det er ikke min ven. Min bror og en idiot.
Jeg fodrer bare fugle.
Jeg kan ikke blive hele dagen. Jeg har arbejde, der venter.
Tag med, hvis du vil, eller bliv her og surmul.
Så tager jeg vel med.
Ja ja, så kom.
Undskyld, før du går, kan vi måske ses igen?
Ja da, Franklin. Du ser mig igen.
Virkelig?
Snart.
Okay, sejt.
Lad mig lige få dit nummer og…
Hvordan kendte du…
Kom nu, Franklin! Spiller du eller hvad?
Se!
Mums!
To, tak.
Ikke til mig, tak.
Det er sundt.
-Jeg er ikke sulten. -Spis det senere.
Kun et. Tak.
-Værsgo. Det er en gave. -Mange tak.
Tak.
Så venlig.
Det smager skønt.
Hvad?
Du er god med dem.
Æbler?
Mennesker.
Vil du smage?
Nej tak.
Har du set de andre, efter du kom tilbage?
Har du?
Vi havde en familiemiddag, mens du var væk.
Tvillingerne var glade.
Begær var i hvert fald.
Uden tvivl, fordi jeg var væk.
Det ved jeg ikke.
Begær savnede deres normale sparringspartner
ved middagsbordet.
Noget nyt om den fortabte?
Nej.
Stadig forsvundet.
Vi savnede jer begge.
"Hvordan har du det?
Hvordan har du haft det?"
Godt, tak. Tak, fordi du spørger.
Hvordan har du det?
Hvordan har du haft det?
Jeg er bekymret for min bror.
Og jeg nyder dette æble.
Kan du høre det?
Jeg kender det stykke.
Jeg har ikke hørt det i 200 år.
Kom.
Nej, hold ikke op.
Jeg beklager larmen.
Det er ikke larm. Schubert.
Fortsæt bare.
Det kan jeg ikke. Han afsluttede det aldrig.
Vi har kun et fragment.
Tilgiv mig, jeg er Harry.
Jeg ved, hvem du er.
Ved du, hvem jeg er?
Nej. Ikke endnu, så er du sød.
Det er tid.
Må jeg bare…
Der er noget, jeg skal sige. Hvis det er okay.
Selvfølgelig.
Hør, Israel! Herren er vor Gud. Herren er én.
Jeg er glad for, jeg sagde Shema.
Min far sagde altid, at det ville garantere en plads i himlen.
Hvis man tror på himlen.
Jeg ser så gammel ud.
Så tom.
Nu er jeg død.
Hvad så nu?
Nu finder du ud af det.
Er du klar?
Han var sød, synes du ikke?
Sød? Det ved jeg ikke.
Måske.
Søster…
Ja?
Det var ikke mig, de ville fange.
Det var dig.
Ja, det ved jeg.
Hvad laver du?
Tager mine sko af.
Det burde du også gøre.
At røre Jorden med bare fødder er godt.
Det er rodfæstende.
Kom. Jeg vil ikke komme for sent til den næste.
Hej Sam.
Hej. Undskyld. Kender jeg dig?
Åh nej.
Nej, nej.
Jeg må tale med min kone først.
Sam…
Du forstår ikke.
Al flyinformation er på min telefon.
Hun skal have koden.
Desværre, Sam.
Men vi er på bryllupsrejse.
Dit tid er forbi.
Sam?
Kom så, kære.
Sam!
Sam…
Hvordan gør du det?
-Gør hvad? -Det her.
Er der for dem alle?
Jeg har et job at udføre. Og det gør jeg.
Da den første, levende ting eksisterede, var jeg der.
Når den sidste, levende ting dør, sætter jeg stolene op,
slukker lyset og…
…låser universet, når jeg går.
Og jeg er her ikke for dem alle.
Der er undtagelser.
Skøre Hettie.
Og så er der dit igangværende projekt.
Hvordan har han det nu?
Hvem? Hob Gadling?
Aner det ikke. Jeg gik glip af vores sidste aftale.
Han vil sikkert elske at se dig.
De er aldrig glade for at se mig.
Generer det dig ikke?
Jeg plejede at tænke, at jeg havde det sværeste job i familien.
Gjorde du?
De frygter Det solfri land,
men de går ind i dit rige hver nat uden frygt.
Og dog er jeg frygteligere end dig.
Det var fint i starten.
At dø og leve var nye ting,
folk gjorde det med den entusiasme, de altid har for nye ting.
Og så efter et stykke tid blev det sværere.
Men du fortsatte.
Jeg tænkte på at opgive.
Og gå min vej.
Det er længe siden, før denne verden.
Det begyndte at nage mig.
Jeg blev hård og kold indvendig.
Folk er så glade for at være blevet født, som om de gjorde det selv.
Men de bliver oprørte og sårede og rystede, når de dør.
Men til sidst fandt jeg ud af, at de bare har brug
for et venligt ord og et venligt ansigt.
Som de fik i begyndelsen.
Hej.
Hej lille pige.
Er du sulten?
Så varmer mor en flaske.
Ja. Det er jeg bange for.
Det er alt, der er, du lille.
Det er alt, du får.
Okay, søde. Spisetid.
Vi kan gå.
Vi spiser lidt,
og så måske en lur for mors skyld.
Og så måske parken?
Søde?
Jeg undres over menneskeheden.
Deres holdning til din gave er så sær.
Hvorfor frygter de Det solfri land?
Det er lige så naturligt at dø som at blive født.
Folk er måske ikke klar til min gave.
Men de får den alligevel.
Uanset omstændighederne.
Ved slutningen er vi alle alene.
Det solfri land er langt væk, og rejsen er svær.
De fleste af os vil blive glade for en vens selskab.
Det er sjovt at tænke tilbage på.
Jeg troede, jeg skulle gøre det alene.
Det gør du.
Nej.
Ved slutningen er jeg der med dem.
Jeg holder deres hånd, og de holder min.
Jeg er ikke alene, når jeg gør mit job.
Det er du heller ikke.
Tænk over det.
Den eneste grund til, vi overhovedet eksisterer,
du og jeg og Begær og Fortvivlelse,
hele familien.
Vi er her for at tjene dem.
Det handler ikke om mål eller finde et formål udover vores funktion.
Vores formål er vores funktion.
Vi er her for dem.
Da jeg forstod det,
indså jeg, jeg har lige så meget brug for dem, som de har for mig.
Jeg har set så mange seje ting
og folk og verdener.
Jeg har lært så meget.
Mange mennesker har ikke et job, de elsker, vel?
Så jeg synes, jeg er meget heldig.
Hør, jeg skal snart tilbage.
Du lærte mig noget, jeg havde glemt.
Mange tak, søster.
Det er det, familie handler om.
Til mig! Herover!
En sidste opgave, så skal jeg afsted.
Jeg kommer for sent til et møde.
Hils ham fra mig.
Franklin!
Jeg må gå.
Så du det?
Den bil var så tæt på at ramme mig.
Så tæt?
Ja.
Kom med mig, Franklin. Jeg må vise dig noget.
Okay.
Vi ses, Drøm.
Hold kontakten, okay?
Kom så.
Hvem venter du på?
Meget vel.
Hvilket formål tjener det her?
I det mindste møder jeg dem.
Måske ville det være godt for dig at se dem under deres betingelser
i stedet for dine.
Undskyld, øl til mig og min bror, tak.
Selvfølgelig.
Tak. Værsgo.
Det smager grimt.
Hans Majestæts tredje skatteopkrævning på tre år.
Hvad ellers kunne vi have gjort?
Da Paul og Tyler blev dræbt,
døde arbejderens ånd med dem.
Vi har krig, pest og to paver, der skændes.
Verdens ende er nær, siger jeg dig.
En delegation af feer besøgte mig i aftes.
De taler om helt at forlade dette plan.
Drøm. Lyt til folket.
Drik din øl.
Vi må tilbage til lov og orden.
Vi må handle mod de banditter.
Lægge noget i ovnen.
Så han sniger hånden op under hendes kjole.
Og hun siger: "Jagter du kaniner igen, munk?"
Piers Plowman.
Det vil folket have, ikke uartige fortællinger på rim om pilgrimme.
Men jeg nyder at rime.
Og jeg nyder krohistorier en aften.
Jeg har set døden.
Min landsby ramt af den sorte død.
Under Buckingham i Bourgogne.
Jeg ved, hvad døden er. Døden er…
…dum.
Du er et fjols, Hob.
Ingen behøver dø.
Folk dør kun, fordi alle gør det.
I følger bare med.
Men ikke mig.
Jeg har bestemt mig.
Jeg dør ikke.
Hobs, alle dør.
Det ved du ikke. Måske er jeg heldig. Der er altid en første gang.
Der er så meget at gøre og ting at se.
Kvinder at elske. Øl at drikke. Folk at drikke med.
Hvorfor ville et fornuftigt væsen ønske en evighed af dette?
Du kunne finde ud af det.
Hvordan?
Jeg kunne opfylde hans ønske.
Gør det, så tigger han efter døden om et århundrede, kan jeg forsikre dig.
Dette bliver interessant.
Hvad vil du gøre med det liv?
Finde bedre venner end jer.
Fortæller du ham det, eller skal jeg?
Det gør jeg.
Meget vel, lillebror.
Meget vel.
Hørte jeg, du sagde, du ikke havde til hensigt at dø?
Ja, det er rigtigt.
Så må du fortælle mig om det.
Lad os mødes her igen, Robert Gadling,
på kroen Den Hvide Hest om 100 år.
Om 100 år, og jeg er pave Urban.
Pyt med dem.
Om 100 år, på denne dag?
Så ses vi i Herrens år 1489.
Hvem var det, Hobsie?
Aner det ikke.
Men jeg spørger ham om 100 år.
Hvordan vidste du, at jeg stadig ville være her?
Hvem er du?
En troldmand? En helgen?
En dæmon?
En aftale med djævlen?
Nej.
Så hvorfor er jeg ikke død for længst?
Er det en slags leg?
Ingen leg.
Men hvorfor?
Hvem er du?
Hvorfor er du her?
Fordi jeg er interesseret.
I mig?
I din oplevelse.
-Hvad skal jeg gøre? -Ingenting.
Du lever, som du vil.
Så mødes vi på denne dag om 100 år.
For du vil vide, hvordan det er.
Okay. Lad mig fortælle dig det.
Det er fantastisk.
Alt forandrer sig.
På hvilken måde?
Skorstene.
Øjnene løber ikke mere i vand fra røgen.
Og nu har vi små stofstykker til næsen.
I gamle dage brugte vi ærmet.
Og spillekort.
Hvad finder I dog på som det næste?
Bare vi slipper af med lopper.
Hvad har du lavet i de sidste 100 år?
Det samme som før. Mest været soldat.
Og lidt røveri, hvis der ikke var krig.
Men nu er jeg begyndt på noget nyt.
Bogtrykkerkunst.
Der er intet laug.
Der bliver ingen efterspørgsel, og det er hårdt,
men bedre end at lede efter maddiker i jorden.
Så du vil stadig leve?
Ja.
Om 100 år så?
Ja.
Men hvem er du?
Kit, dit tema, som jeg så det, er dette: At for ens kunst og drømme
må man møde og forhandle med de mørkeste kræfter.
Sådan er det.
Min ven!
Sid ned.
Jeg har fået et par flasker god vin til os.
Jeg er allerede begyndt.
Hej Hob.
"Hob"?
Det fører mig et par år tilbage.
Det er sir Robert Gadlen nu, gamle fremmede.
Du har vist klaret dig godt.
Guderne har smilet til mig og England,
hvor ingen mand er slave mere.
Indbagt kalv?
Nej? De er gode.
Lad os se.
Sidst arbejdede jeg med Billy Caxton.
Det tjente jeg på. Det satte jeg i Henry Tudors skibsværft.
Tjente på det.
Så tog jeg nordpå et år og kom tilbage som min søn.
To gange nu.
Pige, mere vin.
Da fede Henry gik efter klostrene, købte jeg mine ejendomme
og en stor guldgave til kronen sørgede for…
…et ridderskab.
Det er ikke alt. Her.
Min smukke Eleanor og lille Robin.
Min første søn i over 200 år på denne Jord, som jeg kender til.
Det er sjovt.
Det var sådan her, jeg drømte om, at himlen var dengang.
Det er sikkert at gå i gaderne. Der er nok mad. God vin.
Livet er så rigt.
Guds sår! Kunne jeg bare skrive som dig.
I Doktor Faustus, da du skrev: "Til Gud? Han elsker dig ikke."
Will, sæt dig.
"Den Gud, du tjener, er din egen appetit,
hvor i ligger Beelzebubs kærlighed.
Til ham bygger jeg et alter i kirken
og byder på nyfødte børns halvlunkne blod."
Hørt hørt!
Jeg vil give alt for dine evner.
At give mænd drømme, der vil leve, efter jeg er død.
Jeg ville forhandle som din Faust for den velsignelse.
Hvem er han?
Hans navn er Will Shaxberd. Skuespiller. Skrev et skuespil.
Er han god?
Nej, dårlig.
Fyren ved siden af ham med det brækkede ben,
han er en dygtig skuespilforfatter.
Nå, men jeg har gemt det bedste til sidst.
Dronningen sov i mit hus denne sommer.
Det var dyrt.
Er du Will Shaxberd?
Ja. Har vi mødtes?
Det har vi. Men mennesket glemmer det i de vågne timer.
Jeg hørte dig tale.
Vil du skrive skuespil?
Skabe nye drømme for at inspirere mennesket?
Er det dit ønske?
Det er det.
Lad os tale sammen.
Vil du stadig have lam?
Ja. Giv mig lammet.
Alt at leve for.
Og kun en vej, som er op.
Sig ikke, at pest, brand og oversvømmelse
er Guds straf for vores synder.
De tjener mere som arbejdsløse end på ærligt arbejde.
Det anbefaler jeg ikke.
Vil du ikke bestille noget?
Nej tak. Jeg venter på…
Rør mig ikke!
Dumme fjols. Flyt dig!
Tilbage til rendestenen med dig.
Lad ham være. Han er min gæst.
Jeg vidste, du var her.
Ved du, hvor sulten en mand kan blive?
Hvis han ikke dør og ikke spiser?
Jeg har mistet alt.
Mit land. Mit guld.
Min Eleanor.
Hun døde i barselsseng.
Barnet med.
Min dreng Robin døde i et kroslagsmål, da han var 20.
Derefter gik jeg ikke ud.
De ville drukne mig som heks.
Jeg har levet der i 40 år, overselvsikker.
Jeg reddede skindet og ikke andet.
Og så blev det værre.
Og værre og værre.
Jeg har hadet hvert eneste sekund af de sidste 80 år.
Ved du det?
Så ønsker du stadig at leve?
Er du skør?
Døden er ikke det værd. Jeg har så meget at leve for.
Kan vi bestille? Ellers spiser jeg bordet.
DEN HVIDE HEST DEN 7. JUNI 1689
Jeg hørte noget sjovt forleden.
En fyr sagde til mig:
"Havde den franske adel spillet cricket med deres mænd,
som vi gør, havde de aldrig fået problemer."
Først kolonierne, nu Frankrig.
Dette land står for den næste revolution.
Jeg har sparet penge op over hele verden.
Bliver der problemer, er jeg smuttet.
I mellemtiden…
…er jeg i shipping.
Der er et nyt system. De sejler engelske bomuldsvarer til Afrika,
henter en ladning negere, pakker dem som sardiner.
Samme skib sejler dem over Atlanterhavet.
Så kommer det hertil med rå bomuld, tobak og sukker.
Hvad?
En mand bør ikke gøre en anden til slave.
Sådan gøres det.
Jeg foreslår, du finder et andet erhverv, Robert Gadling.
Giver du mig råd?
Efter 400 år?
Hvad med "lev, som du vil"?
Valget er dit.
Men ville du fratage andre deres valg?
Jeg vil overveje dit råd.
Jeg så Kong Lear i går.
Fru Siddons som Goneril og med en lykkelig slutning.
Det holder ikke.
Gode historier vender altid tilbage til deres oprindelige format.
Will Shakespeare.
Han er faktisk en dygtig skuespilforfatter.
I indgik en handel, ikke?
Måske.
Hvilken slags? Hans sjæl?
Intet så groft.
Fire hundrede år har vi mødtes her,
og der er så meget, jeg stadig ikke ved.
Hvem er du? I virkeligheden?
Hvad er dit navn?
Jeg kunne spørge jer om det, de herrer.
Nej, rejs jer ikke.
Dette er Michael og Tobias.
De er smuglere.
Men de tjener gerne en skilling ved at skære halsen over på folk.
Gør I noget, skærer de jeres over.
Der løber en historie i London,
om djævlen og den vandrende jøde, der mødes hvert århundrede på en kro.
For to år siden, syet ind i en død mands skjorte,
fandt jeg dette.
Skal det være mig?
Jeg ser frygtelig ud. Du ser værre ud.
I kommer her hver 100. år,
indgår handler med mænd, deler gaver, udødelighed,
som I nu deler med mig.
Har I intet at sige?
Jeg er ingen djævel.
Og jeg er ikke jøde.
Pjat.
Hvilke væsner er I så?
Hvem vil vide det?
Jeg er lady Johanna Constantine.
I følger begge med. Min vogn holder udenfor.
Der er meget, I kan fortælle mig.
Meget jeg kan lære.
Nej.
Det tror jeg ikke.
Rejs jer.
Vent.
Nej.
Nej, ikke dig.
Undskyld.
Hvad gjorde du?
Hun har gamle spøgelser, som jeg viste hende.
Du behøvede ikke forsvare mig.
Tydeligvis.
Men jeg vil ikke drikke alene om 100 år.
Skal vi finde en anden kro i aften?
Hun har måske fortalt andre om vores møde.
Du vil være i fare.
Jeg er helt tryg.
Jeg kan jo ikke dø.
Nej, men du kan såres eller fanges.
Vi må passe på.
Altid.
Om 100 år så?
Om 100 år.
Du skræmte mig.
Et kort øjeblik troede jeg, du var Jack selv.
Nej.
Det ved jeg. Jeg driller.
Vil du købe en pige en omgang øl?
Og måske en hurtig omgang sex?
Giv mig en tur på din rumsterstang.
Nej tak.
Du kan nok ikke klare det, din skid.
Lou!
Køb noget at drikke.
Måske bare en enkelt.
Beklager Fulde Lou.
Kalder de hende Fulde Lou?
Herinde kalder de hende "Hospitalet."
Hvorfor?
Fordi hun tit ender der,
og fordi hun sender mange mænd derhen.
-Jeg ved ikke, hvad hun hedder. -Louise Baldwin.
Hendes far var i den britiske hær.
Hendes fætter voldtog hende og forlod hende,
da hun var barn.
Hvordan ved du det?
Dit glas er tomt. Du trænger til mere vin.
Du kendte lady Johanna. Du kender Fulde Lou.
Du kender alle, ikke?
Jeg så hende igen.
Hvem? Lady Johanna?
Hun klarede en opgave for mig med stor succes.
Det er det eneste, jeg har lært efter 500 år.
Folk er næste altid bedre, end man tror, de er.
Men ikke mig. Jeg er den samme.
Jeg tror, du har ændret dig.
Måske har jeg lært lidt af mine fejl. Men…
…jeg begår dem stadig.
Du har ændret dig.
Hvordan?
Jeg tror, jeg ved, hvorfor vi mødes her hver århundrede.
Det er ikke, fordi du vil se, om jeg er klar til at dø.
Det tror jeg aldrig, at jeg bliver.
Det ved du om mig nu.
Så du må komme efter noget andet.
Som er?
Venskab.
Jeg tror, du er ensom.
Vover du…
-Nej, jeg siger ikke… -Du…
…vover at foreslå, at en som jeg måske har brug for dit venskab.
Ja, det gør jeg.
Så siger jeg farvel og beviser, at du tager fejl.
Ved du hvad? Jeg er her om 100 år.
Er du her også, er det, fordi vi er venner.
Ingen anden grund, vel?
Fuck.
Thatchers skide skat.
Der bliver oprør…
…at få et job når de kan tjene mere som arbejdsløse,
end de kan ved at arbejde.
…hendes kjole.
Og hun siger: "Jagter du kaniner igen, munk?"
Må jeg…
Jeg venter på en.
Whisky, tak.
Du må være mere specifik. Vi har et udvalg.
Hvad er den ældste?
Jeg har en Glen Grant, der kunne være din far.
Jeg er ret gammel.
Venter du nogen?
De kommer vist ikke.
Vi skændtes sidst, vi var her.
Det var min fejl.
Bare jeg kunne sige, jeg var fuld, men jeg var bare dum.
Jeg har set mange skændtes på pubber.
Og de fleste griner af det bagefter.
Måske om 100 år.
Så må du finde en ny pub.
Dette sted er blevet solgt for at gøre plads til lejligheder.
Borough Amt vil stoppe dem,
men har man nok penge her,
kan man gøre, som man vil.
En til? Mens du venter?
Ja tak.
DØGNVAGT ADGANG FORBUDT
DEN NYE KRO
Det er sent.
Det må du undskylde.
Jeg har hørt, det er uhøfligt at lade venner vente.
Kom frem, søde tvilling.
Det er mig, Begær.
Jeg står i mit galleri og holder dit segl.
Vores bror fandt vej ud af buret.
Vores plan er mislykkedes.
Men bare rolig. Jeg har en ny.
Tekster af: Toni Spring