NETFLIXOVA SERIJA
ŠESTO POGLAVLJE: ZVUK NJEZINIH KRILA
Pazi!
Oprosti. Lijepo si je uhvatio.
Hvala.
Frankline.
Hajde, Frankline. Što čekaš?
Što radiš?
Hranim golubove.
„Pretjeraš li, znaš što će nastati?
Debeli golubovi.”
Iz Mary Poppins. Jesi li ga pogledao?
Ne.
Što je bilo?
Kako to misliš?
Osjećam da nešto nije u redu. Osim toga, pogledaj se.
Sjediš ovdje, zamišljen si, hraniš golubove.
Nije ti nalik.
Ne. Možda nije.
Ne znam što je, ali…
Imaš pravo.
Nešto nije u redu.
Kad su me zatočili, razmišljao sam samo o jednom.
Osveti.
Nije me zadovoljila kako sam očekivao.
Istovremeno, raspalo mi se kraljevstvo.
Instrumenti su mi ukradeni i raspršeni.
Krenuo sam u potragu za njima.
Uspio sam.
Moćniji sam nego što sam bio eonima.
A opet…
Ovdje si, hraniš golubove.
Vidiš, dotad sam
imao istinsku misiju.
Svrhu veću od svoje dužnosti, a onda je odjednom sve završilo…
Osjećao sam se razočarano.
Iznevjereno.
Prazno.
Ima li to smisla?
Bio sam siguran da ću se, kad sve vratim, osjećati dobro.
No možda mi je i gore nego na početku.
Osjećam se kao…
ništa.
Eto.
Pitala si.
Mogao si me nazvati.
Nisam želio da se brineš.
Nevjerojatno.
Reći ću ti nešto, Snu.
Neću ponavljati, pa me dobro slušaj.
Bez sumnje si najgluplja,
najegocentričnija, najbjednija antropomorfna personifikacija
na ovom ili bilo kojem drugom svijetu.
Žališ samoga sebe jer je tvoja igrica završila,
a nemaš petlje naći novu.
Grozan si koliko i Žudnja.
Ne, još i gori.
Nisi pomislio da se možda brinem za tebe?
-Nisam mislio… -Baš tako.
Nisi mislio.
Pazi!
Dobra si koliko i tvoj… prijatelj.
Nije mi prijatelj, nego brat. Inače je idiot.
Samo hranim ptice.
Gledaj, ne mogu ostati ovdje cijeli dan. Imam posla.
Možeš poći sa mnom ili se možeš ovdje ostati duriti.
Idem onda s tobom, valjda.
Ne moraš zbog mene.
Oprosti, prije nego što odeš. Možemo li se opet vidjeti?
Svakako, Frankline. Vidjet ćeš me uskoro.
Ozbiljno?
Uskoro.
Dobro, kul.
Zapisat ću tvoj broj i…
Kako si znala moje…
Hajde, Frankline! Igraš ili ne?
Vidi!
Mljac!
Dvije, molim.
Ja neću, hvala.
Dobro ti čine.
-Nisam gladan. -Ponesi za poslije.
Samo jednu. Hvala.
-Izvolite. Poklon za vas. -Hvala.
Hvala.
Baš ljubazno.
Ukusna je.
Što je?
Znaš s njima.
Jabukama?
Ljudima.
Hoćeš griz?
Ne, hvala.
Jesi li se našao s drugima otkad si se vratio?
A ti?
Imali smo obiteljsku večeru dok te nije bilo.
Blizanci su bili u formi.
Barem Žudnja.
Naravno, kad mene nije bilo.
Nisam sigurna.
Mislim da je Žudnji nedostajao sparing partner
s druge strane stola.
A razmetnik?
Nema novosti.
I dalje ga nema.
Obojica ste nam nedostajali.
„Kako si, seko?
Kako ide?”
Dobro sam, Snu. Hvala na pitanju.
Kako si, sestro?
Kako ide?
Zabrinuta sam za brata.
I uživam u ovoj jabuci.
Čuješ li?
Znam ovaj komad.
Nisam ga čuo 200 godina.
Dođi.
Ne. Nemojte stati, molim vas.
Oprostite na buci.
Nije to buka, nego Schubert.
Nastavite.
Ne mogu. Nije je dovršio.
Imamo samo fragment.
Oprostite, ja sam Harry.
Znam tko ste, Harry.
Znate li tko sam ja?
Ne. Još ne. Molim vas.
Vrijeme je.
Mogu li samo…
Moram nešto izgovoriti. Ako je to u redu.
Naravno.
Počuj Izraele, Gospodin je naš Bog. Gospodin je jedan.
Drago mi je da sam rekao Shemu.
Otac mi je govorio da jamči mjesto u raju.
Vjerujete li u raj.
Izgledam tako staro.
Tako prazno.
Dakle, mrtav sam.
Što sad?
Sad ćete doznati, Harry.
Spreman?
Baš je bio drag. Slažeš se?
Drag? Nisam siguran.
Možda.
Sestro…
Da?
Kad su me uhvatili, nisu mene tražili.
Tražili su tebe.
Da, znam.
Što radiš?
Skidam cipele.
I ti bi trebao.
Dobro je dodirivati Zemlju bosim stopalima.
Uzemljuje te.
Hajde, ne želim zakasniti na idućeg.
Bok, Same.
Oprostite. Poznajemo li se?
O, ne.
Ne.
Moram porazgovarati sa suprugom.
Same…
Ne razumijete.
Svi su nam podaci o letu na mojem telefonu.
Moram joj reći kôd.
Žao mi je, Same.
Ali na medenom smo mjesecu.
Vrijeme je isteklo.
Same?
Dođi, dušo.
Same!
Kako to radiš?
-Što? -Ovo.
Uz njih si, sve njih?
Imam svoj posao. Kao i ti.
Kad je nastalo prvo živo biće, bila sam ondje.
Kad posljednje živo biće umre, podići ću stolice na stol,
ugasiti svjetla
i zaključati svemir na odlasku.
I nisam uz sve njih.
Postoje iznimke.
Luda Hettie.
A tu je i tvoj projekt u tijeku.
Kako stoji nakon toliko vremena?
Tko? Hob Gadling?
Ne znam. Propustio sam naš posljednji dogovor.
Sigurno bi te želio vidjeti.
Međutim, meni se baš ne vesele.
Ne smeta li ti to?
Nekoć sam mislila da imam najteži posao u obitelji.
Doista?
Boje se Zemlje bez sunca,
a u tvoje carstvo svake noći odlaze bez straha.
A daleko sam grozniji od tebe.
Isprva je bilo dobro.
Umiranje i život bili su nešto novo.
Ljudi su im pristupali s entuzijazmom, kao i svemu novome.
A onda je, nakon nekog vremena, sve postalo teže.
Ali nastavila si.
Razmišljala sam o odustajanju.
Odlasku.
Bilo je to davno, puno prije ovog svijeta.
Počelo me pogađati.
Iznutra sam postala gruba i opora.
Hoću reći, ljudima je drago što su se rodili kao da su sami za to zaslužni.
Ali bijesni su, povrijeđeni i potreseni kad umru.
Ali s vremenom sam naučila da je potrebna
samo blaga riječ i prijateljsko lice.
Kao što su imali na početku.
Zdravo.
Zdravo, malena.
Jesi li gladna?
Mama će ti donijeti bočicu.
Da, nažalost.
To je sve, malena.
Nema više.
Dušo, vrijeme je za ručak.
Možemo otići.
Malo ćemo pojesti,
a onda ćeš još malo spavati.
Možda odemo u park?
Dušo?
Postavljam si pitanja o čovječanstvu.
Ljudski je odnos prema tvome daru tako neobičan.
HOSPICIJ NAGLER OSNOVAN 1909.
Zašto se boje Zemlje bez sunca?
Jednako je prirodno umrijeti kao i roditi se.
Možda nisu spremni za moj dar.
Ali ipak ga dobiju.
Bez obzira na okolnosti.
Na kraju, svi ostajemo sami.
Zemlja bez sunca je daleko, a putovanje je naporno.
Većini nas bit će drago da smo u društvu prijatelja.
Smiješno je kad se sad sjetim.
Nekoć sam mislila da moram sve sama.
Pa i moraš.
Ne.
Na kraju sam s njima.
Ja držim njihovu ruku, a oni drže moju.
Nisam sama dok radim svoj posao.
A nisi ni ti.
Razmisli.
Jedini razlog zašto uopće postojimo,
ti i ja, i Žudnja i Očaj,
cijela obitelj…
Ovdje smo da im služimo.
Nije stvar u pohodima ni u pronalasku svrhe onkraj naše dužnosti.
Naša je dužnost naša svrha.
Ovdje smo zbog njih.
Otkad sam to shvatila,
znam da ih trebam jednako koliko i oni mene.
Vidjela sam toliko kul stvari
i ljudi i svjetova.
Toliko sam toga naučila.
Mnogi nemaju posao koji vole, zar ne?
Stoga mislim da imam sreće.
Slušaj, uskoro se moram vratiti.
Naučila si me nečemu što sam zaboravio.
Hvala ti, sestro.
Zato obitelj i postoji, braco.
Meni! Ovamo!
Još jedna zadaća, pa idem.
I ja kasnim na dogovor.
Prenesi mu pozdrav.
Frankline!
Moram ići.
Jesi li vidjela?
Auto me zamalo udario.
Ovako je bilo blizu?
Da.
Pođi sa mnom, Frankline. Pokazat ću ti nešto.
Dobro.
Vidimo se, Snu.
Javi se.
Hajde, dođi.
Što čekaš?
U redu.
Ali nije mi jasna svrha ovoga.
Ja se barem susrećem s njima.
Bilo bi dobro da ih vidiš onako kako oni žele,
a ne ti.
Gospodine, jeftino pivo za mene i još jedno za mojega brata.
Svakako, gospo.
Izvolite.
Užasno.
Treća glavarina Njegova Veličanstva u tri godine.
Što smo drugo mogli?
Kad su stradali Paul i Tyler,
s njima je umro i duh radništva.
Rat, kuga i dvojica zaraćenih papa.
Smak svijeta je blizu, zapamtite.
Sinoć me posjetilo izaslanstvo Vila.
Razmišljaju o trajnom odlasku iz ovoga svijeta.
Snu. Slušaj ljude.
Popij piće.
Moramo vratiti vladavinu zakona.
Moramo se suprotstaviti razbojnicima.
Krenuo je u akciju.
Gurne joj ruku pod haljinu.
A ona kaže: „Opet lovite zečeve, fratre?“
Piersa Orača.
To ljudi žele, Geoffrey, a ne besramne rimovane priče o hodočasnicima.
Ali, Edmunde, volim rimu.
A volim i priče iz taverne.
Vidio sam smrt.
Pola sela izgubio sam od pošasti.
Borio sam se pod Buckinghamom.
Nije da ne znam što je smrt. Smrt je…
glupa.
Budala si, Hobe.
Nitko ne mora umrijeti.
Ljudi umiru samo zato što umiru i svi drugi.
Oponašate jedni druge.
Ali ja ne.
Odlučio sam.
Neću umrijeti.
Hobse, smrt dođe po svakoga.
Nikad ne znaš. Možda mi se posreći. Uvijek ima prvi put.
Toliko je toga za učiniti i vidjeti.
Žena za povaliti. Piva za popiti. Ljudi s kojima valja piti.
Zašto bi neko razumno stvorenje težilo za ovakvom vječnosti?
Možeš doznati.
Kako?
Mogu mu ispuniti želju.
Učiniš li to, u roku od jednog stoljeća preklinjat će za smrt, jamčim ti.
Ovo će biti zanimljivo.
Što ćeš raditi s tim životom?
Naći ću bolje prijatelje od vas.
Hoćeš li mu reći ti ili ja?
Ja ću.
U redu, braco.
U redu.
Jesam li čuo da ne namjeravaš umrijeti?
Da, tako je.
Reći ćeš mi kako je to.
Nađimo se opet ovdje, Roberte Gadlinge,
u ovoj taverni Bijeli konj za stotinu godina.
Za stotinu godina, bit ću papa Urban.
Ne slušaj ih.
Za stotinu godina, na ovaj dan?
Vidimo se onda godine Gospodnje 1489.
Tko je to bio, Hobsie?
Nemam pojma.
Ali, znaš što? Pitat ću ga za stotinu godina.
Kako si znao da ću još biti živ?
Tko si ti?
Čarobnjak? Svetac?
Demon?
Nagodio sam se s đavlom?
Nisi.
Zašto onda već odavno nisam mrtav?
Je li ovo nekakva igra?
Nema igre.
Ali zašto?
Tko si ti?
Zašto si ovdje?
Ovdje sam jer me zanima.
Ja te zanimam?
Tvoje iskustvo.
-Što moram učiniti? -Ništa.
Živi kako želiš.
Svakih stotinu godina sastajat ćemo se na ovaj dan.
Zanima te kako je to.
U redu. Reći ću ti kako je.
Jebeno fantastično.
Sve se mijenja.
Na koji način?
Dimnjaci.
Oči više ne suze od dima.
A sad imamo i ove komadiće tkanine za nos.
Nekoć smo se brisali o rukave.
I kartanje.
Što će još ljudi smisliti?
Uz malo sreće, nešto protiv buha.
Ali što si radio proteklih stotinu godina?
Isto kao i prije. Uglavnom sam vojnik.
Ponekad i razbojnik kad ne uspijem pronaći rat.
Ali pokrenuo sam novi zanat.
Tiskanje.
Ne moraš još biti član ceha.
Nema velike potražnje, a i posao je naporan,
no daleko je bolje nego da me crvi jedu pod zemljom.
Dakle, i dalje želiš živjeti?
Da.
Za stotinu godina?
Da.
Nisi mi rekao tko si.
Kit, koliko shvaćam, tvrdiš ovo: za umjetnost i za snove
možeš ljubovati i pregovarati i s najmračnijim silama.
Tako je.
Prijatelju!
Sjedni.
Nabavio sam nam nekoliko boca dobrog vina.
Već sam ih načeo.
Zdravo, Hobe.
„Hobe“?
Vraćaš me u daleku prošlost.
Sad sam Sir Robert Gadlen, stari stranče.
Vidim, prati te sreća.
Bogovi su mi se osmjehnuli, kao i Engleskoj,
u kojoj nitko nije ni rob ni kmet.
Jesi za divljač?
Ne? Ukusna je.
Da vidim.
Prošli sam put radio s Billyjem Caxtonom.
Omastio sam brk. Uložio sam u brodogradilišta Henrika Tudora.
Isplatilo mi se.
Otišao sam na sjever i vratio se kao svoj sin.
Već drugi put.
Djevojko, još vina.
Kad se Henrik okomio na samostane, kupio sam posjede.
Pozamašan dar Kruni u zlatu i postao sam
vitez.
A ni to nije sve.
Moja lijepa Eleanor i mali Robin.
Moj prvi sin nakon više od 200 godina na ovoj Zemlji, koliko znam.
Smiješno.
Ovako sam oduvijek zamišljao raj.
Sigurno je hodati ulicama. Dovoljno hrane. Dobro vino.
Život u takvom izobilju.
Tako mi Boga! Da barem znam pisati poput tebe.
U Faustusu, kad si napisao: „Bogu? Ne voli te.”
Wille, sjedni.
„Bog prvo utaži tvoju glad,
koju prožima ljubav Belzebuba.
Za njega ću sagraditi oltar u crkvi
i ponuditi mlaku krv tek rođene djece.”
Živjeli!
Dao bih sve za tvoj dar.
Podariti ljudima snove koji će živjeti još dugo nakon što umrem.
Nagodio bih se, poput tvojeg Faustusa s onim veseljakom.
Tko je to?
Will Shaxberd. Pomalo glumi. Napisao je dramu.
Je li dobar?
Živo sranje.
Ali onaj tip do njega, sa slomljenom nogom,
dobar je dramatičar.
Kako bilo, najbolje sam sačuvao za kraj.
U mojoj je kući ljetos spavala kraljica osobno.
E to je bilo skupo.
Will Shaxberd?
Da, gospodine. Upoznali smo se?
Jesmo, ali u budnosti me zaboravljaju.
Čuo sam te, Wille.
Pisao bi sjajne drame?
Nove snove da potakneš umove?
Je li ti to želja?
Jest.
Porazgovarajmo.
Gospodine, i dalje želite janjetinu?
Da, daj janje.
Imam za što živjeti.
A mogu samo gore.
Ne pripisujte tako lako pošasti, požare, poplave
božjoj osudi za naše grijehe.
Više zarađuju od milostinje nego radom.
Ne bih to preporučio.
Sigurno ne želite ništa?
Ne, hvala. Čekam…
Ne diraj me!
Jebeni idiote. Miči se!
Vraćaj se u svratište s ostatkom šljama.
Pustite ga. Moj je gost.
Znao sam da ćeš doći.
Znaš li koliko gladan čovjek može biti?
Ako ne umre, ali ni ne jede?
Sve sam izgubio.
Svoju zemlju. Svoje zlato.
Svoju Eleanor.
Umrla je tijekom poroda.
I dijete.
Sin mi je, Robin, umro u tuči u krčmi s 20 godina.
Nisam zatim puno izlazio.
Pokušali su me ubiti kao vješticu.
Živio sam ondje 40 godina, previše drsko.
Pogubio sam se. Malo.
A onda je postalo gore.
I još gore…
Prezirem svaku sekundu posljednjih 80 godina, svaku prokletu sekundu.
Znaš?
Želiš li i dalje živjeti?
Jesi li lud?
Smrt se ne isplati. Imam toliko razloga za život.
Možemo li naručiti? Pojest ću jebeni stol.
TAVERNA BIJELI KONJ 7. LIPNJA 1689.
Nedavno sam čuo nešto smiješno.
Tip mi je rekao:
„Da francuski plemići igraju kriket s ljudima
poput nas, ne bi imali ovih nevolja.“
Prvo kolonije, a sad Francuska.
Ova je država na redu za revoluciju.
Spremio sam novac po cijelom svijetu.
Na prvi znak nevolja bježim odavde.
U međuvremenu…
Bavim se prijevozom.
Postoji novi sustav. Englesku pamučnu robu voze u Afriku,
ukrcaju crnčuge i naguraju ih kao sardine.
Isti brod odvede ih preko Atlantika.
Zatim se vraća sa sirovim pamukom, duhanom i šećerom.
Što je?
Bijedno je da ljudi porobljavaju ljude.
Tako se to radi.
Predlažem da si nađeš drugi posao, Roberte Gadlinge.
Daješ mi savjet?
Nakon 400 godina?
A „živi kako želiš“?
Odluka je tvoja.
No želiš drugima oduzeti tu mogućnost?
Razmislit ću o savjetu.
Bio sam jučer na Kralju Learu.
Gđa Siddons kao Goneril. Idioti su smislili sretan završetak.
Neće to potrajati.
Velike priče uvijek se vraćaju izvornim oblicima.
Onaj tip, Will Shakespeare.
Pokazao se sasvim pristojnim dramatičarom.
Sklopio si nagodbu s njim, zar ne?
Možda.
Kakvu nagodbu? Za njegovu dušu?
Ništa tako prosto.
Već se četiristo godina sastajem s tobom,
a toliko toga i dalje ne znam.
Tko si? Doista?
Kako se zoveš?
I ja bih mogla to pitati vas, gospodo.
Molim vas, ne morate ustajati.
Ovo su Michael i Tobias.
Krijumčari po zanatu.
Premda vrlo rado dodatno zarađuju i rezanjem grla.
Pomaknete li se, prerezat će i vaše.
Londonom kruži priča
da se Đavao i Lutajući Židov susreću jednom svakih stotinu godina u krčmi.
Prije dvije godine, ušiveno u mrtvačevu košulju,
pronašla sam ovo.
To bih trebao biti ja?
Izgledam grozno. A ti još gore.
Vraćate se u krčmu svakih 100 godina,
sklapate nagodbe s ljudima, dijelite darove, besmrtnost, koju ćete sad
podijeliti sa mnom.
Dakle, nemate ništa za reći?
Nisam Đavao.
A ja nisam Židov.
Dakle…
Kakva ste onda stvorenja?
Tko pita?
Lady Johanna Constantine.
Poći ćete sa mnom, obojica. Kočija je vani.
Vidim da mi možete toliko toga reći.
Toliko za naučiti.
Ne.
Ne, ne bih rekao.
Ustaj.
Stani.
Ne.
Ne, ne ti.
Oprosti.
Što si joj učinio?
Pokazao sam joj njezine stare duhove.
Nisi mi trebao priskočiti u pomoć.
Očito.
Ali nisam želio za stotinu godina piti ovdje sam.
Da pođemo potražiti novu krčmu večeras?
Možda je rekla drugima za naše druženje.
Ne bi bio siguran.
Savršeno sam siguran.
Ne mogu umrijeti, sjećaš se?
Da. Ali možeš biti ozlijeđen ili uhvaćen.
Moramo biti na oprezu.
Uvijek.
Za stotinu godina?
Za stotinu godina.
Prvi sam kornet začula U postrojbi dragona
Dala sam mu što nije želio
I ukrala mu srebrne žlice
Iznenadili ste nas, gospodine.
Na trenutak sam pomislila da ste prokleti Jack.
Nisam.
Znam, gospodine. Samo vas vučem za nos.
Dakle, hoćete li kupiti curi gutljaj piva?
A možda i malo ševe?
Da se zabavimo vašom alatkom.
Ne bih rekao.
Sigurno ga ni nemaš, žgoljavi pokvarenjače.
Lou!
Počasti se pićem.
Možda samo jednim.
Oprosti zbog Bujne Lou.
Bujne Lou? Tako je zovu?
Ovdje je zovu „Bolnica“.
Zašto?
Često je ondje.
A i puno je muškaraca poslala onamo.
-Ne znam kako se zapravo zove. -Louise Baldwin.
Otac joj je bio u britanskoj vojsci.
Rođak ju je silovao, oplodio i napustio
kad je bila još dijete.
Otkud znaš?
Čaša ti je prazna. Trebaš više vina.
Znao si lady Johannu. Znaš Bujnu Lou.
Znaš sve, zar ne?
Opet sam je vidio.
Koga? Lady Johannu?
Odradila mi je jedan posao. I to vrlo uspješno.
To je možda i jedino što sam naučio u 500 godina.
Ljudi su gotovo uvijek bolji nego što misliš.
Ali ne ja. Isti sam kao i uvijek.
Mislim da si se možda promijenio.
Pa, možda sam naučio malo iz svojih pogrešaka…
I dalje ih činim.
Ti si se zapravo promijenio.
Kako?
Mislim da znam zašto se i dalje sastajemo ovdje, stoljeće za stoljećem.
Ne zato što želiš doznati jesam li spreman zatražiti smrt.
Mislim da to nikad ni neću.
Već si to i sam shvatio.
I zato, mislim da dolaziš iz drugog razloga.
Kojega?
Prijateljstva.
Mislim da si usamljen.
Samo se usudi…
-Gledaj, ne kažem… -Samo se
usudi reći da netko kao ja treba tvoje društvo.
Da, baš to kažem.
Onda ću te napustiti i dokazati da se varaš.
Znaš što? Bit ću ovdje za stotinu godina.
Dođeš li i ti, razlog će biti prijateljstvo.
Nema drugog razloga.
Sranje.
Thatcherica i njezina glavarina.
Izbit će revolucija…
Zašto bi se zaposlili kad mogu više zaraditi od pomoći
nego poštenim radom?
…u haljinu.
Kaže mu: „Opet lovite zečeve, vikaru?“
Mogu li…
Čekam nekoga.
Viski, molim vas.
Morate biti konkretniji. Dobili smo i meni.
Koji je najstariji?
Imam Glen Grant dovoljno star da vam bude otac.
Poprilično sam star.
Čekate nekoga?
Mislim da neće doći.
Posvađali smo se kad smo prošli put bili ovdje.
Mojom krivnjom.
Da sam barem bio pijan, ali samo sam bio budala.
Mnogi se prijatelji svađaju u krčmama.
A još ih se i više poslije smije tome.
Možda za idućih 100 godina.
Morat ćete naći drugu gostionicu.
Ova je prodana. Gradit će nove stanove.
Vijeće ih želi zaustaviti,
ali ako imate dovoljno novca,
možete raditi što god želite.
Još jedno? Dok čekate?
Molim vas.
POD NADZOROM 24 SATA
NOVA GOSTIONICA
Kasniš.
Dugujem ti ispriku.
Nepristojno je kad te prijatelji čekaju.
Pristupi, ljubavi.
To sam ja, Žudnja.
U svojoj sam galeriji i držim tvoj biljeg.
Brat nam je pronašao izlaz iz kaveza.
Naš plan nije uspio.
Ali bez brige. Imam novi.
Prijevod titlova: Vedran Pavlić