EN NETFLIX-SERIE
Se upp!
Ursäkta. Snygg lyra.
Tack.
Franklin.
Kom igen, Franklin. Vad väntar du på?
Vad gör du?
Jag matar duvorna.
"Vad får man om man gör det för ofta?"
"Feta duvor."
Det var från Mary Poppins. Har du sett den?
Nej.
Vad är det?
Vad menar du?
Jag kan se att nåt är fel. Bara se på dig.
Du sitter här och deppar och matar duvorna.
Det är inte likt dig.
Nej, kanske inte.
Jag vet inte vad som är fel, men…
Du har rätt.
Det är nåt.
När de fångade mig hade jag bara en tanke.
Hämnd.
Det var inte lika skönt som jag trodde.
Under tiden har mitt rike förfallit.
Mina redskap var stulna och försvunna.
Så jag gav mig ut på en resa för att hitta dem.
Och det gjorde jag.
Jag är nu mäktigare än jag varit på eoner.
Och ändå…
…sitter du och matar duvor.
Till dess
hade jag ett verkligt uppdrag.
Ett syfte utöver min funktion och så plötsligt var det över…
Jag kände mig besviken.
Sviken.
Tom.
Förstår du?
Jag var säker på att när jag hade allt skulle det kännas bra.
Men jag känner mig värre än när jag började.
Jag känner…
Ingenting.
Så där.
Du frågade.
Du kunde ha ringt mig.
Jag ville inte göra dig orolig.
Jag tror dig inte.
Låt mig säga en sak, Dröm.
Och jag säger det bara en gång, bäst du lyssnar.
Du är absolut den dummaste,
mest själviska, patetiska ursäkten för ett antropomorfiskt förkroppsligande
på det här och alla andra plan.
Att tycka synd om dig själv för att din lilla lek är över
och du har inte stake att hitta på en ny.
Du är lika illa som Lust.
Nej, värre.
Har det slagit dig att jag var orolig för dig?
-Jag trodde inte… -Precis.
Du trodde inte.
Se upp!
Oj.
Du är lika duktig som din…vän här.
Han är inte min vän. Han är min idiotiska bror.
Jag matar bara fåglarna.
Jag kan inte stanna här hela dagen. Jag har jobb att göra.
Du kan följa med om du vill, eller stanna här och sura.
Jag kan följa med.
Ja, inte för min skull.
Innan du går, får jag träffa dig igen?
Visst, Franklin. Du kommer att träffa mig igen.
Seriöst?
Snart.
Okej, schysst.
Låt mig ta ditt nummer så…
Vänta, hur visste du mitt…
Kom, Franklin! Ska du spela eller inte?
Titta!
Smaskens!
Två, tack.
Inte för mig, tack.
De är nyttiga.
-Jag är inte hungrig. -Ät det sen.
Bara ett. Tack.
-Varsågod. En present. -Tack.
Tack.
Så trevlig.
Det är jättegott.
Vad?
Du är duktig med dem.
Äpplen?
Människor.
Ta en tugga.
Nej, tack.
Har du träffat de andra sen du kom tillbaka?
Har du?
Vi hade en familjemiddag medan du var borta.
Tvillingarna var så glada.
I alla fall Lust.
Eftersom jag var borta.
Jag vet inte.
Lust saknade nog att ha sin vanliga sparringpartner
vid middagsbordet.
Hört om den försvunna?
Nej.
Försvunnen ännu.
Ni var båda saknade.
"Hur mår du, syrran?"
"Hur har det varit?"
Jag mår bra, Dröm. Tack för att du frågar.
Hur mår du, min syster?
Hur har det varit?
Jag är orolig för min bror.
Och jag njuter av äpplet.
Kan du höra det?
Jag känner till det.
Jag har inte hört det på 200 år.
Kom.
Nej. Sluta inte.
Förlåt för oväsendet.
Schubert är inget oväsen.
Fortsätt.
Jag kan inte. Han avslutade det inte.
Vi har bara fragment.
Ursäkta, jag heter Harry.
Jag vet vem du är, Harry.
Vet du vem jag är?
Nej. Inte ännu.
Det är dags.
Får jag bara…
Det är nåt jag måste säga. Om det går bra.
Naturligtvis.
Hör, O Israel, Herren är vår Gud. Herren är en.
Bra att jag läste Shema.
Min far sa alltid att det garanterar en plats i himlen.
Om man tror på himlen.
Jag ser så gammal ut.
Så tom.
Så, jag är död.
Vad händer nu?
Det får du veta nu, Harry.
Är du redo?
Jag tyckte han var rar. Tyckte inte du?
Rar? Jag vet inte.
Kanske.
Min syster…
Ja?
När jag blev fångad var det inte mig de ville ha.
Det var dig.
Jag vet.
Vad gör du?
Tar av mig skorna.
Du borde ta av dina också.
Det är bra att röra jorden med bara fötter.
Det gör dig jordnära.
Kom, jag vill inte missa nästa.
Hej, Sam.
Hej. Ursäkta. Känner jag dig?
Nej.
Jag måste prata med min fru helt kort.
Sam…
Du förstår inte.
All flyginfo finns i min mobil.
Jag måste ge henne koden.
Jag är så ledsen, Sam.
Men vi är på smekmånad.
Din tid är ute.
Sam?
Kom.
Sam!
Sam… Sam!
Hur gör du det?
-Gör vadå? -Det här.
Hur är du där för dem alla?
Jag har ett jobb att göra. Och jag gör det.
När den första levande varelsen existerade var jag där.
När den sista levande varelsen dör, sätter jag upp stolarna,
släcker lyset och…
…låser universum bakom mig när jag går.
Och jag är inte där för alla.
Det finns undantag.
Galna Hettie.
Och ditt pågående projekt.
Hur går det för honom?
Vem då? Hob Gadling?
Jag vet inte. Jag missade vårt senaste besök.
Han vill säkert gärna träffa dig.
De är aldrig glada över att se mig.
Stör det inte dig?
Jag tyckte att jag hade det svåraste jobbet i hela familjen.
Tyckte du?
De fruktar Landet utan sol,
ändå går de in i din värld varje natt utan rädsla.
Ändå är jag mycket hemskare än du.
Det gick bra i början.
Död och liv var nytt
och folk gjorde det med samma entusiasm som med allt nytt.
Och efter ett tag blev det svårare.
Men du fortsatte.
Jag funderade på att ge upp.
Bara gå.
Det var länge sen, långt innan den här världen.
Det började påverka mig.
Jag blev hård och skör inombords.
Folk känner sig så nöjda över att ha blivit födda.
Men de blir upprörda och sårade och skakade när de dör.
Men till slut lärde jag mig
att allt de behöver är ett vänligt ord och ett vänligt ansikte.
Som de fick i början.
Hej.
Hej, lilla flickan.
Är du hungrig?
Mamma ska hämta flaskan.
Ja. Jag är rädd att det är så.
Det är allt det var, lillen.
Det är allt du får.
Okej, älskling. Lunchdags.
Vi kan gå.
Vi ska äta
och sen kanske en tupplur, för mammas skull.
Och sen kanske parken?
Raring?
Jag undrar över mänskligheten.
Deras attityd mot din gåva är så konstig.
Varför är de rädda för Landet utan sol?
Det är lika naturligt att dö som att födas.
Folk är kanske inte redo för min gåva.
Men de får den ändå.
Oavsett omständigheterna.
I slutet står vi alla ensamma.
Landet utan sol ligger långt borta och resan är svår.
De flesta av oss blir glada över en väns sällskap.
Det är lustigt när man ser tillbaka.
Jag brukade tro att jag måste göra det ensam.
Men det gör du.
Nej.
I slutet är jag där med dem.
Jag håller deras hand och de håller min.
Jag är inte ensam när jag gör mitt jobb.
Det är inte du heller.
Tänk på det.
Enda orsaken till att vi existerar,
du och jag, Lust och Förtvivlan,
hela familjen.
Vi är här för att tjäna dem.
Det handlar inte om mål eller att hitta en mening.
Vårt syfte är vår mening.
Vi är här för dem.
När jag förstod det,
insåg jag att jag behöver dem lika mycket som de behöver mig.
Jag har sett så många coola saker
och människor och världar.
Jag har lärt mig så mycket.
Det är många som inte har ett jobb som de älskar.
Så jag tycker att jag har haft stor tur.
Jag måste gå tillbaka snart.
Du har lärt mig nåt som jag hade glömt.
Tack, syster.
Det är vad familjen handlar om, lillebror.
Till mig! Här borta!
Ett sista besök, sen måste jag gå.
Jag är också sen till ett besök.
Hälsa honom från mig.
Franklin!
Jag måste gå.
Såg du?
Bilen var så nära att köra på mig.
Så nära?
Ja.
Följ med mig, Franklin. Jag måste visa dig en sak.
Okej.
Vi ses, Dröm.
Håll kontakten.
Kom nu.
Vad väntar du på?
Okej då.
Men jag förstår inte vilket syfte det tjänar.
Jag träffar dem åtminstone.
Det kan vara bra för dig att se dem på deras egna villkor,
istället för dina.
En ale för mig och en för min bror, tack.
Givetvis, lady.
Varsågod.
Det här är hemskt.
Hans Majestäts tredje kapitationsskatt på tre år.
Vad kunde vi annars ha gjort?
När Ball och Tyler dödades
dog arbetarandan med dem.
Vi har krig, pest och två påvar som strider.
Världens ände kommer snart, tro mig.
En delegation av älvor kom till mig igår kväll.
De pratar om att överge det här planet för gott.
Dröm. Lyssna på dem.
Drick din ale.
Vi måste återställa lag och ordning.
Vi måste agera mot banditerna.
Satte nåt i ugnen.
Han för sin hand innanför hennes klänning.
Och hon säger: "Jagar du kaniner igen, broder?"
Piers Plowman.
Det är vad folk vill ha, Geoffrey, inte snuskiga dikter om pilgrimer.
Men Edmund, jag gillar rim.
Och jag gillar historier på krogen.
Jag har sett döden i vitögat.
Jag har förlorat byn till digerdöden.
Jag stred för Buckingham.
Det är inte som om jag inte vet vad döden är. Döden är…
…korkad.
Du är en dåre, Hob.
Ingen måste dö.
Enda orsaken till att folk dör är för att alla gör det.
Ni alla går bara med på det.
Men inte jag.
Jag har bestämt mig.
Jag ska inte dö.
Hobs, döden kommer till alla.
Det vet du inte. Jag kanske har tur.
Det finns så mycket att göra, så mycket att se.
Kvinnor att ligga hos. Ale att dricka. Folk att dricka med.
Varför skulle en vettig varelse välja en sån här evighet?
Det kan du ta reda på.
Hur?
Jag kan uppfylla hans önskan.
Gör det och han kommer att tigga om att dö.
Det här kan bli intressant.
Vad gör man med så mycket liv?
Jag kommer att hitta bättre vänner än er.
Ska du säga det, eller jag?
Jag gör det.
Då så, lillebror.
Då så.
Hörde jag dig säga att du inte tänker dö?
Ja, det stämmer.
Då måste du berätta hur det känns.
Vi ses här igen. Robert Gadling,
på krogen Vita hästen, om 100 år.
Hundra år och jag är påve Urban.
Bry dig inte om dem.
Om hundra år på den här dagen?
Vi ses i Herrens år 1489.
Vem var det, Hobsie?
Ingen aning.
Men vet du vad? Jag ska fråga honom om 100 år.
Hur visste du att jag skulle vara kvar?
Vem är du?
En trollkarl? Ett helgon?
En demon?
Har jag köpslagit med djävulen?
Nej.
Varför är jag inte död då?
Är det här nån slags lek?
Ingen lek.
Men varför?
Vem är du?
Varför är du här?
För att jag är intresserad.
Av mig?
Av din upplevelse.
-Vad måste jag göra? -Inget.
Du lever som du vill.
Vi ska mötas här vart hundrade år.
För att du vill veta hur det är.
Jag ska berätta hur det är.
Det är underbart.
Allt förändras.
På vilket sätt?
Skorstenar.
Ögonen rinner inte längre hela tiden av röken.
Och nu har vi små tygdukar för snuvan.
Förr brukade vi använda ärmen.
Och kortspel.
Vad kommer folk att hitta på sen?
Med lite tur blir vi av med lössen.
Men vad har du gjort de senaste hundra åren?
Samma som förut. Varit soldat mest.
Ibland bandit, om jag inte kunde hitta ett krig.
Men nu har jag börjat med nåt nytt.
Ett tryckeri.
Man måste inte vara skråmedlem.
Det har inte varit efterfrågan och det är hårt arbete,
men det slår att ruttna till maskarna under jorden.
Så du vill fortfarande leva?
Ja.
Hundra år till?
Ja.
Du sa aldrig vem du är.
Ditt tema som jag såg det är så här: Att för konst och för drömmar
kan man förhandla med de mörkaste krafter.
Så är det.
Min vän!
Sitt ner.
Jag har ett par flaskor med gott vin till oss.
Jag har redan öppnat dem.
Hej, Hob.
"Hob"?
Just det, det får mig att minnas.
Det är sir Robert Gadlen nu, gamle främling.
Jag antar att du har haft tur.
Gudarna har lett mot mig som de ler mot hela England,
där ingen är slav eller träl.
Viltköttspirog?
Inte? De är goda.
Låt se.
Sist vi pratades vid, jobbade jag med Billy Caxton.
Tjänade guld på det. Jag satsade på Henry Tudors skeppsvarv.
Jag tjänade lite.
Sen åkte jag norrut och kom tillbaka som min son.
Två gånger.
Mer vin, flicka.
När Henrik VIII upplöste klostren köpte jag mark
och en stor gåva till Kronan gav mig…
…en riddartitel.
Det är inte allt. Här.
Min sköna Eleanor och lille Robyn.
Min första son född efter 200 år. Som jag vet om.
Det är lustigt.
Det här är vad jag alltid drömt om att himlen skulle vara.
Det är tryggt på gatorna. Nog med mat. Gott vin.
Livet är så rikt.
Gode Gud! Om jag bara kunde skriva som du.
I Faustus, när du skrev: "Till Gud? Han älskar dig inte."
Will, sätt dig.
"Den Gud du tjänar är din egen vällust,
som egentligen är kärlek till Belzebub."
"Till honom bygger jag ett altare i kyrkan
och erbjuder ljummet blod från nyfödda."
Ja!
Jag skulle ge allt för din begåvning.
För att ge män drömmar som lever efter min död.
Jag skulle förhandla som din Faust för den ynnesten.
Vem är han?
Han heter Will Shaxberd. Skådespelare. Skrev en pjäs.
Är han bra?
Nej, han är skitdålig.
Men grabben bredvid honom, med det brutna benet,
han är en bra dramatiker.
Jag har sparat det bästa till sist.
Drottningen själv sov över i mitt hus i somras.
Det var dyrt.
Är du Will Shaxberd?
Ja, sir. Har vi träffats?
Ja. Men det glömmer vakna människor.
Jag hörde dig prata, Will.
Vill du skriva bra pjäser?
Skapa nya drömmar för att inspirera människor?
Är det din önskan?
Ja.
Då ska vi prata.
Sir, vill ni fortfarande ha lammsteken?
Ja. Ta hit lammet.
Allt att leva för.
Och den enda vägen är upp.
Anse inte att plågor, bränder och översvämningar
är Herrens dom för våra synder.
De tjänar mer på allmosorna än på hederligt arbete.
Jag rekommenderar inte det.
Säkert att jag inte kan hjälpa dig?
Nej, tack. Jag väntar på…
Rör mig inte!
Jävla dåre. Ur vägen!
Gå tillbaka till grytorna med resten av dräggen.
Låt honom vara. Han är min gäst.
Du kom som jag trodde.
Vet du hur hungrig en man kan bli?
Om han inte dör, men inte äter heller?
Jag förlorade allt.
Min mark. Mitt guld.
Min Eleanor.
Hon dog i barnsäng.
Barnet också.
Min pojke, Robyn, dog i ett slagsmål när han var 20.
Jag gick inte ut mycket efter det.
De försökte dränka mig som häxa.
Jag levde där i 40 år, alltför självsäker.
Jag klarade livet, men det var allt.
Och sen blev det värre.
Och värre och värre.
Jag har hatat varje sekund de senaste 80 åren, varenda jävla sekund.
Vet du det?
Önskar du fortfarande få leva?
Är du galen?
Döden är inte värt det. Jag har så mycket att leva för.
Kan vi beställa? För jag vill äta hela bordet.
VITA HÄSTEN 7 JUNI 1689
Jag hörde nåt roligt häromveckan.
En man sa till mig:
"Om bara de franska adelsmännen hade spelat cricket
så som vi gör, så hade de inte haft problemet."
Först kolonierna, nu Frankrike.
Det här landet råkar snart ut för en revolution.
Jag har gömt pengar över hela världen.
Vid första tecken på problem, sticker jag.
Under tiden…
Jag är i rederibranschen.
Det finns ett nytt system där de tar engelskt tyg till Afrika,
får en last med negrer och packar dem som sardiner.
Samma skepp tar dem över Atlanten.
Sen tillbaka hit med bomull, tobak och socker.
Va?
Att förslava en annan är en usel sak.
Det är så det görs.
Jag föreslår att du hittar ett nytt yrke, Robert Gadling.
Ger du mig råd?
Efter 400 år?
Vad hände med "Lev ditt liv som du vill"?
Valet är ditt.
Men vill du ta ifrån andra deras val?
Jag ska överväga ditt råd.
Jag såg Kung Lear igår.
Mrs Siddons som Goneril. De hade gett den ett lyckligt slut.
Det kommer inte att vara.
De fina historierna återvänder alltid till sitt original.
Den mannen, Will Shakespeare.
Han visade sig vara en rätt bra dramatiker.
Du har väl en överenskommelse med honom?
Kanske det.
Vad för överenskommelse? Hans själ?
Inget så plumpt.
I 400 år nu har jag träffat dig här
och det är så mycket jag inte vet.
Vem är du? På riktigt?
Vad heter du?
Jag skulle kunna ställa samma fråga till er båda.
Bry er inte om att ställa er upp.
Det här är Michael och Tobias.
Smugglare.
Men de förtjänar lika gärna sin inkomst med att skära halsen av folk.
Om ni rör er, skär de av era.
Det går ett rykte i denna del av London,
att djävulen och den vandrande juden träffas varje århundrade på krogen.
För två år sen, insydd i skjortan på en död man,
hittade jag den här.
Ska det vara jag?
Jag ser hemsk ut. Du ser värre ut.
Ni kommer hit vart hundrade år,
köpslår med män, delar ut gåvor, odödlighet,
och nu är det min tur.
Har ni inget att säga?
Jag är ingen djävul.
Och jag är inte jude.
Fy.
Vad för slags varelser är ni då?
Vem vill veta?
Jag heter Johanna Constantine.
Ni ska båda följa med till min vagn utanför.
Det är så mycket ni kan säga mig.
Mycket jag kan lära mig.
Nej.
Nej, jag tror inte det.
Upp.
Vänta.
Nej.
Nej, inte du.
Jag beklagar.
Vad gjorde du med henne?
Hon har gamla spöken som jag visade henne.
Du behövde inte försvara mig.
Tydligen inte.
Men jag vill inte dricka ensam här om 100 år.
Vill du hitta en annan pub ikväll?
Hon kan ha berättat för andra om vårt möte.
Det är inte tryggt.
Jag är helt trygg.
Jag kan ju inte dö.
Men du kan bli skadad eller tillfångatagen.
Var försiktig.
Alltid.
Om 100 år då?
Om 100 år.
Ni skrämde oss, sir.
Jag trodde nästan att det var Blodiga Jack.
Nej.
Jag vet det, sir. Jag skojar bara.
Vad sägs om att bjuda en flicka på ett glas?
Och kanske en snabb aktersegling?
Ge oss en ridtur med din gräddpinne.
Jag tror inte det.
Du orkar väl inte, din magra sprätthök.
Lou!
Ta dig ett glas.
Kanske bara ett.
Jag beklagar Yppiga Lou.
Är det vad de kallar henne?
Här inne kallas hon för "Sjukhuset".
Varför det?
För att hon ofta ligger på dem,
och för att hon skickat så många män dit.
-Jag vet inte vad hon heter. -Louise Baldwin.
Hennes far var med i brittiska armén.
Hennes kusin våldtog henne, gjorde henne med barn
medan hon bara var ett barn.
Hur vet du det?
Din bägare är tom. Du behöver mer vin.
Du kände lady Johanna. Du känner Yppiga Lou.
Du känner alla, eller hur?
Jag såg henne igen.
Vem? Lady Johanna?
Hon utförde ett uppdrag åt mig och lyckades mycket väl.
Det kan vara det enda jag lärt mig efter 500 år.
Folk är nästan alltid bättre än man tror.
Men inte jag. Jag är precis som förr.
Jag tror att du har förändrats.
Jag kanske har lärt mig av mina misstag. Men…
…det verkar inte stoppa mig.
Det är du som har förändrats.
Hur då?
Jag tror att jag vet varför vi fortfarande möts här, varje århundrade.
Det är inte för att du vill se om jag är redo för döden.
Jag vill nog aldrig dö.
Det vet du nog nu.
Jag tror att du är här för nåt annat.
Och vad kan det vara?
Vänskap.
Jag tror att du är ensam.
Du vågar…
-Nej, jag menar inte… -Du…
…vågar antyda att nån som jag behöver ditt sällskap.
Ja, det gör jag.
Då ska jag ta farväl och bevisa att du har fel.
Jag kommer om 100 år.
Om du är här då, är det för att vi är vänner.
Ingen annan orsak.
Helvete.
Thatchers jävla skattereform.
Det blir revolution…
Klä på dig och skaffa jobb när man tjänar mer på a-kassa
än på hederligt arbete.
…under klänningen.
Och hon säger: "Jagar du kaniner igen, präst?"
Får jag…
Jag väntar på nån.
Whiskey, tack.
Du måste vara mer specifik. Vi har en meny.
Vilken är den äldsta?
Vi har en Glen Grant, gammal nog att vara din far.
Jag är äldre än du tror.
Väntar du på nån?
Jag tror inte han kommer.
Vi bråkade sist vi var här.
Det var mitt fel.
Jag önskar att jag var full då, men jag var bara en idiot.
Jag har sett många vänner bråka på pubar.
Ännu fler skrattar åt det sen.
Kanske om 100 år.
Du får hitta en ny pub till dess.
Den här har sålts, för det ska byggas lägenheter.
Stadsstyrelsen försöker stoppa dem,
men om man har tillräckligt med pengar
kan man göra vad man vill.
En till? Medan du väntar?
Tack.
Du är sen.
Jag är skyldig dig en ursäkt.
Jag har hört att det är oartigt att låta vänner vänta.
Följ med, kära syskon.
Det är jag, Lust.
Jag står i mitt galleri och håller ditt sigill.
Vår bror har hittat en väg ut ur sin bur.
Vår plan har misslyckats.
Men oroa dig inte. Jag har en ny.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis