SERIÁL NETFLIX
KAPITOLA 10: ZTRACENÁ SRDCE
Neublížím vám.
Právě jste toho muže zabil.
Právě jsem ti zachránil život, opět. A snažím se zachránit tvůj.
Před kým?
Před Morfeem.
Kdo je Morfeus?
Jeddy, můžeš nám dát minutku?
Jste jedna z pohřešovaných nočních můr.
A ty jsi ten vír.
Když víte tohle, víte taky, že mě Morfeus hlídá.
Myslíš, že tě hlídá, aby tě chránil?
Sleduje tě, a jakmile usneš
a začneš bořit zdi mezi sny lidí,
zabije tě.
Ale kdyby tě někdo ochránil, aby tě nezabil,
stala by ses středem Snění.
Byl by bezmocný a já volný.
Dobrá doktorko.
Patnáct minut do hlavního projevu našeho hosta.
Jak to šlo s Philipem Sitzem?
Dobře.
Chyběl jste nám.
- Našel jste toho kluka? - Ano.
Promluvili jsme si.
Viděl dole nějaké dospělé věci, kterým nerozuměl,
ale já mu je vysvětlil.
Nebude s ním problém?
Nic, co bych nezvládl.
Uvidíme se dole.
Jdu asi na hodinu dolů.
Počkáš na mě?
Ne. Vezmu Jeda a pojedeme domů.
Dobře.
Jo, můžete jít, jestli chceš,
ale zjevně pro vás není bezpečné potulovat se po hotelu.
A jestli hotel opustíte, havran ze Snění tě najde.
Něco ti řeknu.
Tohle je tvůj pokoj.
Vezmi si oba klíče.
Vrátím se za hodinu.
Zaklepu. Když budeš chtít, pustíš mě dál.
Když ne, odejdu.
Zamkni za mnou, protože nikdy nevíš.
Přítomnost našeho čestného hosta zde dnes večer je důkazem,
aspoň pro mě,
že sny se stávají skutečností.
Už za svého života je legendou,
inspirací nám všem,
jedním z prvních a jedním z nejlepších.
Pánové. Dámy.
Korinťan.
Obvykle na veřejnosti nemluvím,
ale příležitost oslovit tolik lidí,
kteří sdílejí stejnou vášeň, stejný sen,
byla příliš lákavá, abych si ji dal ujít.
Protože jste výjimeční lidé.
Velmi výjimeční.
Jsme američtí snílci
jedoucí po svaté cestě pravého poznání,
která je dlážděna krví a zlatem.
Křížem krážem po této krásné zemi
zabíjíme lidi.
OBILNINOVÁ KONFERENCE
Neděláme to pro obživu,
neděláme to z pomsty.
Nevraždíme pro zisk.
Zabíjíme pro samo zabíjení.
Jsme podnikatelé v expandujícím oboru.
I když nás nikdo nevidí kromě jednoho víkendu v roce.
Ale já vás vidím.
Vidím vás takové, jací skutečně jste.
A chci, abyste to viděli také.
Udělejte mi laskavost.
Zavřete oči.
A spatřete se, jak vás vidím já.
Jsme gladiátoři.
Dobyvatelé.
Jsme průzkumníci…
hledači pravdy.
Jsme dobrodruzi.
Jsme lovci.
Vojáci štěstěny.
A rytíři noci.
Jeddy, musíme jít.
Zklamal jsi mě, Korinťane.
Ty i ti lidé, které jsi inspiroval a stvořil…
jste pro mě zklamáním.
Byl jsem tím, číms mě stvořil, jak nejlíp jsem uměl.
Ne, dělals to nejhorší,
což bylo v mnoha směrech to, v co jsem doufal.
Byls mé mistrovské dílo.
Temné zrcadlo odrážející vše, čemu se lidé nechtějí postavit.
Takový jsem.
To jsem dělal.
Ne. Podívej se na sebe. Chodíš po Zemi déle než sto let,
infikuješ jiné svou radostí ze smrti, ale cos jim dal?
Cos vytvořil? Nic.
Jen něco jiného, aby se lidé báli. To je vše.
Tak co teď?
Pošleš mě zpět do jejich snů?
Protože dobrovolně nepůjdu.
A nůž proti snu?
Myslíš, že sny nemohou zemřít?
- Pojďme to zjistit. - Dost.
Jak?
Rose Walkerová je každou vteřinou silnější, zatímco ty slábneš.
Zaujímá tvé místo ve středu Snění.
Boří zdi mezi dušemi spících
a nyní všichni sní stejný sen.
Sen, který jsem inspiroval já.
Ne.
Už se to děje.
Nemůžeš nic dělat. Ona spí a sní.
Takže není mimo můj dosah.
Myslím, že je.
Teď když ví, že máš v plánu ji zabít.
Jede, běž!
Musíš se vzbudit.
Neposlouchej ho, Poupátko.
Teď máš moc ty, ne on. Tohle je tvůj sen.
Je to jeho sen pro tvůj svět.
Udělejme ho tvým. Cokoli chceš, Rose. Prázdné plátno.
Kde je Jed?
Jed je v pohodě.
Spí nahoře. Hned vedle tebe.
Tento sen je teď tvůj. Nyní je Snění tvoje.
Snění je tvoje. To ti řekl?
Řekl mi, že mě zabijete.
Řekl ti proč?
Když vír zboří zdi mezi sny,
vytvoří jeden prchavý sen,
který se zhroutí sám do sebe a vezme s sebou i bdělý svět.
Tvůj svět. Všechno a všichni zemřou.
- Nevěř mu, Rosie. - Už se to stalo.
Zanedbal jsem svou povinnost a celý vesmír byl ztracen.
Nezabije tě, když ho zabiješ dřív.
Tím možná zachráníš život sobě,
ale ne těm, které miluješ.
- Snažím se tě udržet naživu. - Já se snažím zachránit tvůj svět.
- Musíš si mezi námi vybrat, Rose. - Dost!
Jestli jsem tak mocná, jak podle vás jsem, najdu si vlastní cestu.
Mezitím se zdi vrátí zpět.
Protože už nesním.
Díky vám dvěma jsem úplně vzhůru.
Jestli si myslíš, že se s tebou vrátím do Snění…
Nevrátíš se.
Přivedl jsem tě na tento svět, abys lidstvu sloužil. Ne aby ses jím živil.
Víš, proč to dělám?
Abych ochutnal, jaké to je, být člověkem.
A ty na lidstvo kašleš.
Staráš se jen o sebe, svou říši a svá pravidla.
Obsahuji celé kolektivní nevědomí.
Bez mých pravidel by mě pohltilo.
Pohlceno by bylo i lidstvo.
Nebo možná skutečně něco cítíš.
Já nejsem ten problém, Sne.
Máš pravdu.
Byla to moje chyba. Ne tvoje.
Vkládal jsem do tebe tolik naděje.
Ale stvořil jsem tě špatně.
Proto tě teď musím zničit.
Lituju jen, že tu nebudu, až Rose Walkerová udělá totéž s tebou.
Až tě příště stvořím, nebudeš tak zkažený
a malicherný, malý Sne.
A vy…
kteří si říkáte „sběratelé“,
doteď jste si hýčkali fantazie,
v nichž jste oběťmi,
útěšné denní sny, v nichž máte vždy pravdu.
Už nebudete.
Ten sen skončil.
Odstranil jsem ho. Protože vás odsuzuji k tomu,
abyste od této chvíle
přesně věděli,
jak zbabělí, sobečtí
a zrůdní jste.
Abyste cítili bolest těch, které jste zavraždili.
Haló, policie?
Chci se přiznat ke zločinu.
A zármutek těch, kteří je stále oplakávají,
a abyste v sobě tu bolest, zármutek a vinu nesli
až do skonání světa.
Mám ji sledovat?
Ne. Když je vzhůru, není hrozbou.
Až dnes večer usne, najdu ji.
A skončíme to.
Můžu se na něco zeptat?
Je mamka pořád nemocná, nebo…
Je mi líto, Jeddy.
Ona…
Před několika měsíci zemřela.
Ale musíš vědět, že se nikdy nepřestala snažit dostat tě zpátky.
Táta tě prostě nechtěl pustit.
Takže teď jsme jen my dva?
Vlastně ne.
Máme prababičku, která se tě nemůže dočkat.
A mou nejlepší přítelkyni Lytu, co bydlí nade mnou.
Volá ti.
Ahoj! Hádej, kdo je v autě se mnou?
Nechci, abys panikařila. Jsem v nemocnici.
Cože?
Dítě je na cestě. Rodím.
Panebože!
To je Rose?
A jsou tu Barbie, Ken a Hal.
Dobře se o ni staráme, Rose.
A Chantal a Zelda jsou na cestě.
My taky, slibuju.
Nespěchej. Jeď bezpečně.
Brzy nashle.
Jak je jí? Je v pořádku?
Určitě ano, ale nejsme příbuzní,
tak nám nic neříkají.
Tys věděla, že je těhotná?
Ovšemže to věděla.
Věděla, viď?
Všichni, tohle je Jed.
- Jede, ahoj. - Nazdar, Jede!
To je opravdový pavouk?
Býval.
Máme rozsáhlou sbírku vycpaných pavoukovců.
Chtěl bys ji vidět?
Ahoj, Rose.
Pořád je otevřená jen na tři centimetry. Teď je u ní doktor.
To ti řekla ta sestra?
Jo. Je moc milá.
Jo, vypadá sympaticky.
Kde je Gilbert?
Nechal vzkaz, že musí jet domů. Myslela jsem, že je s vámi.
Ne.
Měli bychom někomu zavolat? Lytině rodině?
Nebo tátovi dítěte, ať je to kdokoli.
Nemusíš nám to říkat. Kdo to je?
Je moc pozdě někomu teď volat.
Ačkoli…
Unity?
Dobré ráno, drahoušku.
Vzbudila jsem tě. Promiň.
Rose, jediné, čeho už v životě víc nepotřebuju, je spánek.
Našla jsi Jeda?
Ano. Je v bezpečí.
Ale můžu tě o něco požádat?
Samozřejmě, drahoušku. O cokoli!
Kdyby se mi něco stalo, hypoteticky…
Nic se ti nestane.
Kdyby ano…
Kdybych šla dnes večer spát a už se neprobudila,
mohl by Jed přijet a žít u tebe?
Chystala jsem se navrhnout, abyste přijeli a žili u mě oba.
Vážně?
Rose.
Často přemýšlím, jaký by byl můj život, kdybych ho neprospala.
Jestli bych měla rodinu a jaká by asi byla.
Jakmile sem s Jedem přijedete, už o tom nebudu muset přemýšlet.
Jsi opravdu úžasná. Víš to?
Máme to v rodině.
Trochu se vyspi.
Promiň, že jsem tě vzbudila. Sladké sny.
Sbohem, lásko.
Jsi v pořádku?
Zelda má uklidňující morální kázání o Bohu a těžkých časech
a o proměnlivém množství stop v písku.
Jednou mi ho řekla a pozoruhodně mě povzbudilo.
Mám se zeptat…
Promiňte. Vy jste Rose?
Mrzí mě, že tě s tím obtěžuju právě teď.
To nemusí.
Prostě se bojím, že až dnes večer usnu…
Sen mě zabije.
Nezabije.
Řekl, že když mě nezabije, celý svět zemře.
Všichni.
Poslouchej.
Jestli je to pravda,
jestli máš moc zničit svět,
pak máš moc zničit i jeho.
Já ho nechci zničit.
Nechci nic z toho.
Bojím se usnout. Bojím se vzbudit.
Bát by se měl on.
Až půjdeš dnes večer spát, měla bys ho najít a skončit to.
Je to na tobě, Rose.
To je teď tvoje starost. Jsi vír.
Je tady vír,
pravý anulet,
smrtelník se schopností snít
tak silnou, že dokáže cestovat skrze sny ostatních.
Dej pozor, ať se v nich neztratíš.
Jdi vlastní cestou.
Myslíš, že tě hlídá, aby tě chránil?
Jakmile usneš a začneš bořit zdi
mezi sny lidí…
Máš moc zničit i jeho.
…zabije tě.
- Ty jsi ten vír. - Rose!
Kamkoli půjdem, cokoli uděláme,
projdeme tím spolu.
Ač daleko nedojdem,
krk na to klidně dej,
kdekoli budem, budem tam spolu.
Kamkoli jdu, jde i on, to vím.
Kamkoli jdu, jde i ona, to vím.
- Žádné trucy. - Ani boje.
- Žádné sváry. - Ani ega.
Přátelé.
Společně.
A toto je ten příběh.
Byla temná a bouřlivá noc.
A kapitán řekl lodníkovi: „Vyprávěj mi něco.“
A toto je ten příběh.
Byla temná a bouřlivá noc.
A kapitán řekl lodníkovi: „Vyprávěj mi něco.“
A toto je ten příběh. Byla temná a bouřlivá noc.
A kapitán řekl lodníkovi:
- „Vyprávěj něco.“ - Chantal?
- A toto je ten příběh. - To jsem já, Rose.
Byla temná a bouřlivá noc. A kapitán řekl lodníkovi:
- „Vyprávěj mi něco.“ - Nech to na mně.
A toto je ten příběh.
Byla temná a bouřlivá noc.
A kapitán řekl lodníkovi:
„Vyprávěj mi něco.“ A toto je ten příběh.
V září roku 1811
poštovní vůz zastavil u dveří Aswarby Hall
v srdci Lincolnshiru.
Chlapeček, který vyskočil hned po zastavení,
se rozhlédl kolem sebe.
Pozor, princezno Barbaro, cítím ve vzduchu něco divného.
Jakého druhu, Martine Deset Kostí?
Kukačku? Věštce? Plukovníka Znalost?
Nic z toho.
Něco se děje, má princezno. Pohleď.
Kene?
Co děláš na Místě ztraceného Carnadinu?
Sakra.
Panebože.
Pojď, Martine Deset Kostí. Musíme pryč.
Co tady všichni děláte?
Zlato. Není to, jak to vypadá. Chci říct…
Probůh.
Panebože.
Co se to děje?
To já. Omlouvám se. Ale je to jen sen.
Musíte se probudit. Hned.
- Rose! - Rose, prosím!
Rose, proč tohle děláš?
Nemůžu to zastavit. Musíte se vzbudit.
Snažně vás prosím.
Byla temná a bouřlivá noc…
poštovní vůz zastavil u dveří Aswarby Hall
„Vyprávěj mi něco.“
Zeldo!
Rose!
- Hale! - Našel jsem tě!
- Hale, vydrž. - Nepouštěj mě!
Hale!
Rose, zachráním tě!
Ne, Jede, nechoď sem.
- Zachráním tě! - Ne!
- Rose! - Jede!
Jede!
Způsobilas spoustu škod.
Nic, co bych nedokázal napravit, aspoň v tomto stadiu.
Co se stalo Jedovi? A mým přátelům?
Spí ve svých postelích, ale nejsou v bezpečí. Nikdo není.
Dokud nebude vír mrtvý.
Mohu vám pomoci?
Ano. Hledám jednu knihu.
Máme všechny knihy, které kdy byly napsány, i ty dosud nenapsané.
Hledám příběh svého života,
kdyby se věci vyvíjely jinak.
Mám podrobné seznamy snů spících.
Ne, děkuji. Snů jsem měla víc než dost.
Chci si přečíst o svém neprožitém životě.
Nejsem si úplně jistá, že tyto svazky máme.
Jsou-li tu všechny napsané knihy
i ty, které kdy napsané budou, musí tu někde být.
Tady jsem.
Vy jste Unity Kincaidová?
Rose Walkerová je vaše pravnučka?
Ano.
Jak to, že znáte Rose?
Smrt není vždycky tak zlá.
Můžeš zůstat tady, jestli chceš.
Můj havran byl kdysi smrtelník.
Počkat! Pane!
Gilberte? Co tady děláte?
To je Zelený ráj.
Vy? Vy jste sen?
Ano.
Opustil jsem své místo zde, abych poznal život jako člověk.
Život, který teď pokorně nabízím výměnou za ten váš.
To bohužel není možné.
Aby Snění a bdělý svět žily,
musí vír zemřít.
K čemu potom vír je?
Proč vůbec existujeme?
Upřímně…
Mám jistou teorii.
Když je středem Snění člověk,
nemá to být připomínka, že existujeme, protože lidé sní,
ne naopak?
Zázrak lidstva jako takového by pro nás měl být vždy živější
než jakékoli zázraky moci.
Nemám to srdce potrestat tě za to, žes odešel, Zelený ráji.
Ale je načase, abys znovu zaujal své místo.
Bude mi ctí, pane.
Nikdy jsem neměl v úmyslu opustit svou roli.
Jaká role to byla? Kým jste byl?
Má drahá, Zelený ráj není „kdo“, je to kde.
Nebyl jsem osoba. Byl jsem místo.
A pokud po své smrti
zůstanete ve Snění, navštivte mě.
Projděte se po mých loukách a zelených mýtinách.
Odpočiňte si pod mými stromy.
Sbohem, Rose Walkerová.
Bylo mi ctí být s vámi člověkem.
Nechci tě připravit o život.
Ale všichni máme svou odpovědnost a toto je jedna z mých.
Je mi to líto.
Tak to udělejte.
Cokoli je třeba pro záchranu mého bratra a mých přátel.
Jsem připravena.
Můj pane, zadržte.
Unity?
Toto je Unity Kincaidová.
Jsem Rosina prababička.
Podle této knihy jsem měla být vírem této doby.
Ale protože jste byl uvězněn a zamčen mimo Snění,
byl tento osud předán mým potomkům.
Nerozumím.
Nejste moc bystrý, že?
Pojď sem, Rose.
Chci, abys sáhla do sebe
a dala mi to, co z tebe dělá vír, ať je to cokoli.
Ale jak?
Sníš, drahoušku.
Všechno je možné.
Tohle?
Děkuji ti, Rose, lásko.
Teď jsem vír, Králi snů, jako jsem měla být už dávno.
Takže nechte mou pravnučku být.
Unity?
Co se stalo?
Zemřela jste. Aby Rose mohla žít.
Je mi to moc líto.
To nemusí. Mně taky není.
Měla jsem zemřít už dávno, Rose.
Ale kdyby se to stalo,
nikdy bych nepotkala svého muže se zlatýma očima,
nikdy bychom neměli krásnou holčičku
a ty by ses nenarodila.
Počkat, otec vašeho dítěte měl zlaté oči?
Nikdy jsem takové neviděla.
Já ano.
Sbohem, drahá Rose.
Pan Holdaway dohlédne na to, abyste s Jedem měli vše, co potřebujete.
Ty a tvůj bratr jste děti Věčných.
Už jsi trpěla dost.
Můžeš toto místo opustit.
Sbohem, Rose.
Má opravdu sílu. Nechce pustit můj prst.
Je dokonalý.
Budeme se starat společně, viď?
Už to děláme. Že, chlapečku?
Jsem tvoje tetička Rose. A to je tvůj bratranec Jed.
Ahoj, děťátko.
Už jsi mu vybrala jméno?
Myslela jsem, že ho pojmenuju Hector, ale…
Hector je pro mě jen jeden.
A tohle miminko si zaslouží vlastní jméno.
Všimly jste si někdy, že lidé vás nazývají jménem,
jen když máte malér?
Rose?
To je vlastně pravda.
Vidíš? Takže dokud nemáš jméno, nečeká tě žádný malér.
Jsem na řadě.
Připrav se. Je strašně roztomilý.
Jsme připraveni.
Jeden po druhém.
No tak. Zlato!
Bejby, byl to jen sen.
Jak se jim daří?
Skvěle.
Nemocnice je dnes večer propustí a zítra poletíme domů.
Tak brzy?
Do New Brunswicku.
Jak daleko je to z New Yorku?
Ani ne hodinu. Proč?
Nevím, včera se mi něco zdálo
a teď si říkám, co kdybych prodal dům a odstěhoval se zpátky?
My ten dům koupíme.
Touho.
Stojím ve své galerii a držím tvůj emblém.
Mluv se mnou.
Ale, sladký Sen. To je překvapení.
- Téměř událost, dá se říct. - Dobře.
Procházím.
Ano?
Ale ovšem.
Víš, že v mých komnatách jsi vždy vítán.
Rád tě vidím.
Můžu ti dát něco, po čem toužíš?
Netoužím od tebe po ničem, kromě pár odpovědí.
To je nějaký test?
Vírem této doby měla být Unity Kincaidová.
Ale někdo využil mého uvěznění
a zplodil s ní dítě
s vědomím, že se z něj stane vír
a já budu nucen ho zabít.
To jsem byl tak nápadný?
Ne.
Zametls po sobě stopy pozoruhodně dobře.
To je od tebe velká pochvala.
O co ti doopravdy šlo?
Abych prolil krev rodiny?
Se všemi důsledky?
Tentokrát to skoro vyšlo.
Můj sourozenec.
My Věční jsme služebníky živých, ne jejich pány.
Existujeme jen proto, že hluboko v srdcích vědí, že existujeme.
Nemanipulujeme jimi.
Pokud něco, manipulují oni námi.
A ty a Zoufalství,
a dokonce chudák Delirium byste si to měli dobře zapamatovat.
Zase si zahrávej se mnou a s tím, co je mé, a zapomenu, že jsi rodina.
Věříš, že jsi dost silný, aby ses mi postavil?
A Smrti?
A Osudu?
Ne.
Vzpomeň si na to, až tě příště napadne plést se do mých věcí.
Ubohý Sne.
Tentokrát jsem se ti vážně dostal pod kůži, co?
Příště ti vysaju krev.
Můj pane.
Nerada vás ruším při práci, ale…
Stalo se něco?
Ne, vlastně je to hezké.
V knihovně se dnes ráno objevila nová kniha napsaná Rose Walkerovou.
A jaká je?
Možná budete mít výhrady k vyobrazení krále v příběhu, ale…
Mně se líbila.
Je dcera Věčných a má co vyprávět.
Rosie, pošli to.
Je to vážně dobré.
Pojď jíst. Večeře je hotová. Jdeme.
DÍKY ZA ODESLÁNÍ
Vytváříte nové noční můry, abyste nahradil Gault a Korinťana?
Svět zrovna teď nového Korinťana nepotřebuje.
Vlastně…
schováš mi to někde v bezpečí?
Dokončuji jeden sen.
Nebudu tedy rušit.
Lucienne.
Nechceš se s ní pozdravit?
Jsi nádherná, Gault.
Děkuji, Lucienne.
Mohu se zeptat, co vás přimělo změnit názor, pokud jde o mě, pane?
Neměl jsem právo vrátit se po víc než sto letech
a čekat, že vše bude, jak jsem to opustil.
Lucienne se mi to snažila říct.
Stejně jako ty.
Ale teď poslouchám.
Nebo se o to snažím.
Nové sny.
Nové noční můry.
Nový věk.
Děkuji, pane.
Možná tu chvíli zůstanu.
Mohla bys mě zastoupit, zatímco budu pracovat?
S radostí, pane.
Vaše Veličenstvo.
Mám zavolat sluhy, aby vám pomohli s oblékáním?
Následuje několik bitev démonů pro vaše pobavení.
Nevím o ničem, co by mě pobavilo míň.
V tom případě by s vámi chtěl mluvit lord Azazel.
Až na tohle.
Budu tedy stručný, Vaše Veličenstvo.
Azazeli, to jste celý vy, přijít bez pozvání.
Přicházím z rozkazu spojených pánů Pekla.
Přestali jste spolu bojovat na dost dlouho, abyste se spojili?
Spojili jsme se proti vašemu i našemu nepříteli, Snu z Věčných.
Armády Pekla čekají na váš rozkaz, pokud budete chtít udeřit.
Chcete vtrhnout do Snění?
Pokud to přikážete.
A pak možná do bdělého světa?
A jednoho dne možná do Stříbrného města.
Přesně tak.
Protože nikdo z nás nesmí opustit Peklo,
můžeme jeho hranice rozšířit tak, aby Peklo bylo všude.
Dal jste nám toho mnoho k přemýšlení, Azazeli.
Chtěl bych vás požádat o víc než jen to.
Generálové požadují, abyste konala.
Ano?
Budu tedy konat. Můžete jim to říct.
Výborně.
Přeji hezký den, Vaše Veličenstvo.
Nedá se mu věřit.
Ne, ale nemýlí se.
Mohu se tedy zeptat, co uděláte?
Něco, co jsem ještě nikdy neudělala.
Něco, co Boha rozzuří…
a Morfea srazí na kolena.
Překlad titulků: Alena Nováková