EN NETFLIX-SERIE
KAPITEL 10: FORTABTE HJERTER
Jeg gør jer ikke noget.
Du dræbte den mand.
Jeg reddede dit liv igen. Og jeg forsøger at redde dit.
Fra hvem?
Fra Morpheus.
Hvem er Morpheus?
Kan du give os et øjeblik?
Du er et af de forsvundne mareridt.
Og du er malstrømmen.
Ved du det, så ved du, at Morpheus holder øje med mig.
Tror du, at han holder øje, så han kan beskytte dig?
Han holder øje, fordi i samme øjeblik du falder i søvn
og begynder at nedbryde mure mellem folks drømme,
så dræber han dig.
Men hvis nogen beskyttede dig, afholdt ham fra at dræbe dig,
så ville du blive Drømmelands centrum.
Han bliver magtesløs, og jeg bliver fri.
Den gode læge.
Der er et kvarter til gæstetalerens foredrag.
Hvordan gik det med Philip Sitz?
Det gik godt.
Du var savnet.
-Fandt du drengen? -Ja.
Vi talte sammen.
Han så nogle voksne ting, han ikke forstod,
jeg forklarede det.
Han bliver ikke et problem?
Nej, slet ikke.
Vi ses dernede.
Jeg skal nedenunder i en time.
Venter I på mig?
Nej. Jeg tager Jed. Vi tager hjem.
Okay.
Du må gå, hvis du vil,
men det er ikke sikkert her på hotellet.
Og forlader I hotellet, finder Drøms ravn dig.
Ved du hvad?
Dette er dit værelse.
Du får begge nøgler.
Jeg er tilbage om en time.
Jeg banker på. Hvis du vil, lukker du mig ind.
Og hvis ikke, så går jeg.
Lås døren, når jeg går, for man ved aldrig.
At vores æresgæst er her i aften er bevis på,
i hvert fald for mig,
at drømme går i opfyldelse.
Han er en legende i sin egen tid,
en inspiration for os alle,
en af de første og en af de bedste.
De herrer. De damer.
Korintheren.
Jeg taler normalt ikke offentligt,
men chancen for at tale til så mange,
der deler den samme lidenskab, den samme drøm,
det var for godt til at gå glip af.
For I er specielle personer.
Meget specielle personer.
Vi er amerikanske drømmere,
der kører nedad den sande videns hellige vej,
der er brolagt med blod og guld.
Og på kryds og tværs af dette smukke land
dræber vi folk.
SERIEKONFERENCE
Vi gør det ikke for at tjene penge,
vi gør det ikke som hævn.
Vi myrder ikke for profit.
Vi myrder for at myrde.
Vi er entreprenører indenfor et voksende område.
Men ingen ser os vokse bortset fra en weekend om året.
Jeg ser jer.
Jeg ser jer for det, som I i sandhed er.
Og I skal også se det.
Så gør mig en tjeneste.
Luk øjnene.
Og se jer selv, som jeg gør.
Vi er gladiatorer.
Erobrere.
Vi er opdagelsesrejsende…
…sandhedssøgere.
Vi er fandenivoldske.
Vi er jægere.
Lykkeriddere.
Og nattens konger.
Vi skal gå.
Du skuffer mig, korinther.
Du og disse mennesker, som du har inspireret og skabt…
…skuffer mig.
Jeg har gjort mit bedste for at være det, du skabte.
Nej, du har gjort dit værste,
hvilket på så mange måder var, hvad jeg håbede på.
Du var mit mesterværk.
Et mørkt spejl, en refleksion af alt mennesker ikke vil se.
Det er jeg.
Det har jeg været.
Nej. Se på dig, du har vandret på denne Jord i et århundrede
og inficeret dem med glæden ved død, men hvad har du givet dem?
Men hvad har du forandret? Intet.
Bare noget andet, folk kan frygte. Det er alt.
Så hvad nu?
Sender du mig tilbage til drømmene?
For jeg går ikke frivilligt.
Og kniv mod en drøm?
Tror du ikke, drømme kan dø?
-Lad os se. -Det er nok.
Hvordan?
Jeg gjorde Rose Walker stærkere, mens du bliver svagere.
Hun tager din plads i Drømmelands centrum.
Hun fjerner murene mellem de sovendes sind,
og nu drømmer de alle den samme drøm.
En drøm, jeg inspirerede.
Nej.
Det sker allerede.
Der er intet, du kan gøre. Hun sover og drømmer.
Så kan jeg nå hende.
Det tror jeg ikke.
Nu hvor hun ved, du vil dræbe hende.
Jed, løb!
Du skal vågne.
Lyt ikke til ham, Rose.
Du har magten nu, ikke ham. Dette er din drøm.
Det er hans drøm, for din verden.
Så gør det til din. Alt, du ønsker. Et blankt lærred.
Hvor er Jed?
Jed har det fint.
Han sover ovenpå ved siden af dig.
Denne drøm er din nu. Drømmeland er dit nu.
Drømmelandet er dit. Har han sagt det?
Han sagde, du ville dræbe mig.
Sagde han hvorfor?
Når en malstrøm fjerner murene mellem drømme,
skaber hun én ustabil drøm,
der kollapser og tager den vågne verden med sig.
Din verden. Alt og alle vil dø.
-Tro ham ikke. -Det er sket før.
Jeg svigtede min opgave, et helt univers gik tabt.
Du kan dræbe ham først.
At dræbe mig redder dig,
men det redder ikke dem, du elsker.
-Jeg vil holde dig i live. -Og jeg, din verden.
-Du må vælge en af os. -Det er nok!
Er jeg så stærk, som I siger, jeg er, så finder jeg min egen vej.
I mellemtiden kommer murene tilbage.
For jeg drømmer ikke mere.
Takket være jer to er jeg vågen.
Hvis du tror, jeg tager til Drømmeland med dig…
Det skal du ikke.
Jeg sendte dig for at tjene menneskeheden. Ikke leve af den.
Ved du, hvorfor jeg gør det?
Så jeg kan smage, hvordan det er at være menneske.
Og du er ligeglad med menneskeheden.
Du tænker kun på dig selv, dit rige og dine regler.
Jeg rummer hele den samlede underbevidsthed.
Uden mine regler ville den fortære mig.
Menneskeheden fortæret.
Eller måske ville du føle noget.
Jeg er ikke problemet.
Du har ret.
Det her var min skyld.
Jeg havde store forhåbninger til dig.
Jeg skabte dig dårligt.
Så jeg må u-skabe dig nu.
Jeg er kun ked af, jeg ikke får at se, at Rose Walker gør det samme mod dig.
Næste gang, jeg skaber dig, er du ikke så fejlbehæftet
og smålig, lille drøm.
Og I…
…der kalder jer selv "samlere,"
indtil nu har I opretholdt fantasier,
hvori I er ofrene,
trøstende dagdrømme, i hvilke I altid har ret.
Men ikke mere.
Drømmen er slut.
Jeg har fjernet den. Og dette er min dom over jer,
at I skal vide
fra dette øjeblik
præcis, hvor feje og egoistiske
og afskyelige I er.
At I skal føle smerten fra dem, I har slagtet.
Alarmcentralen?
Jeg vil tilstå en forbrydelse.
Og sorgen fra dem, der stadig sørger,
og I skal bære den smerte og sorg og skyld
for altid.
Skal jeg følge hende?
Nej. Som vågen udgør hun ingen trussel.
I nat, når hun sover, finder jeg hende.
Og så afslutter vi det.
Må jeg spørge om noget?
Er mor stadig syg eller…
Undskyld.
Hun…
Hun døde for et par måneder siden.
Men du skal vide, at hun aldrig holdt op med at prøve at få dig tilbage.
Far ville bare ikke lade dig gå.
Så er det kun dig og mig nu?
Nej, faktisk ikke.
Vi har en oldemor, der glæder sig til at møde dig.
Og min bedste ven Lyta, der bor ovenpå.
Hun ringer.
Hej! Gæt, hvem der sidder i bilen med mig.
Gå ikke i panik. Jeg er på hospitalet.
Hvad?
Barnet er på vej. Jeg skal føde.
Åh gud!
Er det Rose?
Og Barbie, Ken og Hal er her.
Vi passer godt på hende.
Chantal og Zelda kommer.
Det gør vi også, det lover jeg.
Bare kør forsigtigt.
Vi ses snart.
Er hun okay?
Det tror jeg, men vi er ikke familie,
så de fortæller os intet.
Vidste du, hun var gravid?
Ja, hun gjorde da.
Det gjorde du, ikke?
Alle sammen, det her er Jed.
-Jed! Hej. -Hej, Jed!
Er det en ægte edderkop?
Det var det.
Vi har en stor samling udstoppede edderkopper.
Vil du se dem?
Hej, Rose.
Hun er stadig kun tre centimeter åben. Lægen er hos hende nu.
Sagde sygeplejersken det?
Ja. Hun er flink.
Ja, hun ser flink ud.
Hvor er Gilbert?
Han efterlod en besked om, at han måtte tage hjem. Jeg troede, han var her.
Nej.
Er der nogen, vi burde ringe til? Lytas familie?
Eller barnets far, hvem end det er.
Du skal ikke sige det. Hvem er det?
Det er for sent at ringe til nogen nu.
Selvom…
Unity?
Godmorgen, søde.
Jeg vækkede dig. Undskyld.
Jeg har ikke brug for mere søvn i mit liv.
Fandt du Jed?
Ja. Han har det godt.
Må jeg bede om en tjeneste?
Selvfølgelig, søde. Hvad som helst!
Hvis der sker mig noget, hypotetisk altså…
Der sker dig ikke noget.
Hvis nu…
Hvis jeg faldt i søvn og ikke vågnede,
kunne Jed så bo hos dig?
Jeg ville foreslå, at du og Jed boede hos mig.
Ville du?
Rose.
Jeg har tit tænkt på, hvordan livet ville have været.
Ville jeg have haft en familie, og hvordan ville det være?
Når du og Jed kommer, skal jeg ikke spekulere på det mere.
Du er utrolig. Ved du godt det?
Det ligger til familien.
Sov nu.
Undskyld, at jeg vækkede dig. Sov sødt.
Farvel, kære.
Er du okay?
Zelda har en beroligende moralprædiken om Gud og svære tider
og et variabelt antal fodspor i sandet.
Hun fortalte mig den engang, og det muntrede mig op.
Skal jeg spørge…
Undskyld. Er du Rose?
Undskyld, at jeg bebyrder dig med det her nu.
Det er okay.
Jeg er bare bange for, når jeg falder i søvn…
…så dræber Drøm mig.
Det gør han ikke.
Han sagde, at dræbte han mig ikke, ville hele verden dø.
Alle sammen.
Hør på mig.
Hvis det er sandt,
har du styrken til at knuse verden,
så har du styrken til at knuse ham.
Jeg ønsker ikke at knuse ham.
Jeg ønsker intet af dette.
Jeg er bange for at sove og vågne.
Han burde være bange.
Når du sover i nat, så finder du ham og afslutter det.
Det er op til dig.
Du bestemmer nu. Du er malstrømmen.
Der er en malstrøm,
en ægte amulet,
en dødelig med drømmeevner
så stærke, hun kan rejse gennem andres drømme.
Pas på med at fortabe dig i dem.
Find din egen vej.
Tror du, at han holder øje, så han kan beskytte dig?
I samme øjeblik du falder i søvn og begynder at nedbryde mure
mellem folks drømme…
Du har styrken til at knuse ham.
Han dræber dig.
-Du er malstrømmen. -Rose!
Dette er historien, han fortalte.
Det var en mørk og stormfuld aften.
Og skipperen sagde til matrosen: "Fortæl mig en historie."
Denne historie fortalte han.
Det var en mørk og stormfuld aften.
Og skipperen sagde til matrosen: "Fortæl mig en historie."
Denne historie fortalte han. Det var en mørk og…
Og skipperen sagde…
-"Fortæl…" -Chantal?
-Denne historie fortalte han. -Det er Rose.
Det var en mørk og stormfuld aften. Og skipperen sagde til matrosen:
-"Fortæl mig en historie." -Lad mig.
Denne historie fortalte han.
Det var en mørk og stormfuld aften.
Og skipperen sagde til matrosen:
"Fortæl mig en historie." Denne historie fortalte han.
I september 1811
kørte en postvogn op foran døren til Aswarby hall
i hjertet af Lincolnshire.
Den lille dreng, der hoppede ud, da den standsede,
så sig omkring.
Pas på, prinsesse Barbara. Der er noget sært i luften.
På hvilken måde, Martin Tenbones?
Gøgen? Hieromanten? Oberst Viden?
Ingen af dem.
Der sker noget, prinsesse. Se.
Ken?
Hvad laver du på her på stedet?
Pis.
Åh gud.
Kom, Martin Tenbones. Vi skal gå.
Hvad laver I her?
Skat. Det er ikke, hvad det ser ud til. Jeg mener…
Åh nej.
Åh gud.
Hvad sker der?
Det er mig. Undskyld. Men det er kun en drøm.
I skal bare vågne. Lige nu.
-Rose! -Rose, kom nu!
Rose, hvorfor gør du det?
Jeg kan ikke stoppe det. Vågn.
Vil I ikke nok?
En mørk og stormfyldt nat…
En postvogn kørte op foran Aswarby Hall.
"Fortæl mig en historie."
Zelda!
Rose!
-Hal! -Jeg fandt dig!
-Hal, hold ud. -Slip ikke!
Hal!
Rose, jeg redder dig!
Nej, Jed, bliv tilbage.
-Jeg redder dig! -Nej!
-Rose! -Jed!
Jed!
Du har gjort stor skade.
Ikke noget, jeg ikke kan reparere på dette stade.
Hvad med Jed? Og mine venner?
De sover, men ingen er i sikkerhed.
Ikke før malstrømmen er død.
Kan jeg hjælpe?
Ja tak. Jeg leder efter en bog.
Vi har alle bøger, der nogensinde er skrevet og ikke-skrevet.
Jeg søger historien om mit liv,
havde alt været anderledes.
Jeg har detaljerede fortællinger om de sovendes drømme.
Nej tak. Jeg har haft min andel af drømme.
Jeg vil læse om mit u-levede liv.
Jeg ved ikke, om vi har de bind.
Har I bøger, der er skrevet
og vil blive skrevet, så må den være her.
Der er jeg.
Er du Unity Kincaid?
Er Rose Walker dit oldebarn?
Ja.
Hvordan kender du Rose?
Død er ikke altid slemt.
Du kan blive her.
Min ravn var en dødelig.
Vent! Herre!
Gilbert? Hvad laver du her?
Fiddler's Green.
Er du en drøm?
Det er jeg.
Jeg forlod min post her for at opleve livet som menneske.
En liv, som jeg ydmygt tilbyder i stedet for dit.
Det er desværre ikke muligt.
Skal Drømmeland og den vågne verden leve,
må malstrømmen dø.
Hvad er formålet med en malstrøm?
Hvorfor eksisterer vi?
Helt ærligt…
Jeg har en teori.
Når et menneske er centrum for Drømmeland,
skal det så ikke minde os om, at vi eksisterer, fordi mennesker drømmer,
og ikke den anden vej rundt?
Menneskehedens mirakel burde være mere levende for os,
end nogen styrkes vidunder kan være.
Jeg kan ikke straffe dig for at forlade Fiddler's Green.
Men det er på tide at genoptage din plads.
Det vil være en ære.
Det var ikke min hensigt at forlade min rolle.
Hvad var din rolle? Hvem var du?
Min kære, Fiddler's Green er ikke en "hvem", det er et hvor.
Jeg var ingen person. Jeg var et sted.
Og efter din død,
hvis du forbliver i Drømmeland, så besøg mig.
Gå på mine enge og i de grønne lysninger.
Hvil dig under mine træer.
Farvel, Rose Walker.
Det var et privilegium at være menneske med dig.
Jeg vil ikke tage dit liv.
Men vi har alle forpligtelser, og denne er min.
Det gør mig ondt.
Bare gør det.
Og red min bror og mine venner.
Jeg er klar.
Herre, stop.
Unity?
Dette er Unity Kincaid.
Jeg er Roses oldemor.
Ifølge denne bog skulle jeg have været denne tidsalders malstrøm.
Men fordi du blev fanget og lukket ude af Drømmeland,
gik det til mine efterkommere.
Jeg forstår ikke.
Du er ikke så kvik.
Kom her, Rose.
Søg i dig selv,
og giv mig det, der gør dig til en malstrøm.
Hvordan?
Du drømmer, søde.
Alt er muligt.
Denne her?
Tak, Rose, kære.
Jeg er malstrømmen nu, drømmekonge, som jeg skulle have været.
Så lad mit oldebarn være i fred.
Unity?
Hvad skete der?
Du døde. Så Rose kan leve.
Det gør mig så ondt.
Nej, lad være med det.
Jeg skulle være død for længe siden.
Men var jeg det,
havde jeg ikke mødt ham med gyldne øjne,
og vi ville ikke have fået vores smukke datter,
og du var ikke blevet født.
Vent, havde faren til dit barn gyldne øjne?
Jeg har ikke set det før.
Det har jeg.
Farvel, Rose, kære.
Hr. Holdaway sørger for, at du og Jed får alt, I har brug for.
Du og din bror er børn af de endeløse.
I har lidt nok.
Du må forlade dette sted.
Farvel, Rose.
Han er virkelig stærk. Han slipper ikke min finger.
Han er perfekt.
Vi gør det sammen, ikke?
Det gør vi allerede. Ikke, lille mand?
Jeg er din tante Rose. Og det er din fætter Jed.
Hej, lille barn.
Har du fundet et navn?
Jeg tænkte på at opkalde ham efter Hector.
Men der er kun en Hector.
Og dette barn fortjener sit eget navn.
Folk bruger kun ens navn,
når man har problemer.
Rose?
Det er faktisk sandt.
Så længe du ikke har et navn, har du ingen problemer.
Min tur.
Vær parat. Han er så sød.
Vi er klar.
Det er en ad gangen.
Kom nu. Skat!
Skat, det var kun en drøm.
Hvordan har de det?
Fint.
De bliver udskrevet i aften, og vi flyver hjem i morgen.
Så hurtigt?
Til New Brunswick.
Hvor langt fra New York?
Mindre end en time. Hvorfor?
Jeg ved ikke, men jeg drømte noget i nat,
og nu tænker jeg på at sælge huset og flytte tilbage.
Vi køber huset.
Begær.
Jeg står i mit galleri og holder dit segl.
Tal til mig.
Jamen, søde Drøm. Det er en overraskelse.
-Næsten en begivenhed. -Godt.
Jeg kommer nu.
Gør du?
Selvfølgelig.
Du er altid velkommen her.
Dejligt at se dig.
Kan jeg give dig noget, du begærer?
Jeg begærer intet fra dig, kun svar.
Er det en prøve?
Unity Kincaid skulle have været denne æras malstrøm.
Men nogen udnyttede mit fangeskab
og fik et barn med hende
velvidende, at det ville blive malstrømmen,
og jeg måtte dræbe det.
Var det så tydeligt?
Nej.
Du slørede dine spor godt.
Det er ros, når det kommer fra dig.
Hvad var din hensigt?
At jeg skulle spilde familieblod?
Med alt, hvad det indebærer?
Denne gang virkede det næsten.
Min søskende.
Vi af de endeløse tjener de levende, vi er ikke deres herrer.
Vi eksisterer kun, fordi de inderst inde ved, vi eksisterer.
Vi manipulerer ikke med dem.
Om noget manipulerer de med os.
Og du og Fortvivlelse
og selv stakkels Delirium bør huske det.
Angrib mig og mine igen, og jeg glemmer, at I er familie.
Mener du, at du er stærk nok til at gå imod mig?
Imod Død?
Imod Skæbne?
Nej.
Husk det næste gang, du inspireres til at blande dig i mine sager.
Stakkels Drøm.
Dette gang fik jeg virkelig ram på dig, ikke?
Næste gang så trækker jeg blod.
Herre.
Undskyld, at jeg forstyrrer, men…
Er der noget galt?
Nej, det er dejligt faktisk.
En ny bog dukkede op i biblioteket denne morgen, skrevet af Rose Walker.
Hvordan er den?
Du vil måske ikke bryde dig om beskrivelsen af kongen i historien…
Jeg elskede den.
Hun er en datter af de endeløse med en fin historie.
Rosie, send den.
Den er virkelig god.
Kom og spis. Maden er her. Kom så.
TAK FOR DET
Laver du nye mareridt som erstatning for Gault og korintheren?
Verden har ikke helt brug for en ny korinther endnu.
Faktisk…
…vil du gemme denne et sikkert sted for mig?
Jeg er ved at færdiggøre en drøm.
Jamen, så går jeg.
Lucienne.
Vil du ikke sige hej?
Du ser vidunderlig ud, Gault.
Tak.
Må jeg spørge, hvad der fik dig til at skifte mening om mig, herre?
Jeg havde ikke ret til at vende hjem efter et århundrede
og forvente, at alt var som før.
Lucienne forsøgte at sige det.
Det gjorde du også.
Men nu lytter jeg.
Eller jeg forsøger.
Nye drømme.
Nye mareridt.
En ny æra.
Tak, herre.
Jeg bliver her måske lidt.
Vil du tage dig af alt, mens jeg arbejder?
Med fornøjelse, herre.
Deres Majestæt.
Skal jeg ringe efter hjælp med påklædningen?
Der er arrangeret flere dæmonkampe for at underholde Dem.
Der er intet, jeg ville nyde mindre.
I så fald vil lord Azazel gerne tale med Dem.
Bortset fra det.
Så gør jeg det kort, Deres Majestæt.
Azazel, hvor lig dig at ankomme uden en invitation.
Jeg kommer som bud for Helvedes forsamlede generaler.
Stoppede I med at bekrige hinanden længe nok til at samles?
Ja, imod Deres fjende, vores fjende, Drøm af de endeløse.
Helvedes hære står til Deres rådighed, hvis De ønsker at angribe.
Vil I invadere Drømmeland?
Hvis De beordrer det.
Og måske den vågne verden?
Og en dag, selv Sølvbyen.
Præcis.
Siden ingen af os kan forlade Helvede,
så lad os udvide dets grænser, indtil alt er Helvede.
Du har give os meget at tænke på.
Jeg vil bede Dem gøre mere end tænke.
Generalerne kræver handling.
Gør de?
Så handler jeg. Det kan du fortælle dem.
Fremragende.
God dag, Deres Majestæt.
Han er ikke troværdig.
Nej, men han tager ikke fejl.
Så må jeg spørge, hvad De vil gøre?
Noget, jeg ikke har gjort før.
Noget, der vil gøre Gud rasende…
…og tvinge Morpheus i knæ.
Tekster af: Toni Spring