‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- פרק 10: לבבות אבודים -‬
‫אני לא אפגע בכם.‬
‫הרגע הרגת את האיש ההוא.‬
‫הרגע הצלתי את חייך, שוב.‬ ‫ואני מנסה להציל את חייך.‬
‫ממי?‬
‫ממורפיאוס.‬
‫מי זה מורפיאוס?‬
‫ג'די, תוכל לתת לנו דקה?‬
‫אתה אחד הסיוטים הנעדרים.‬
‫ואת המערבלת.‬
‫אם אתה יודע את זה,‬ ‫אז אתה יודע שמורפיאוס משגיח עליי.‬
‫את חושבת שהוא משגיח עלייך‬ ‫כדי שיוכל להגן עלייך?‬
‫הוא משגיח עלייך כי ברגע שתירדמי‬
‫ותתחילי להרוס את החומות‬ ‫שבין חלומות של אנשים,‬
‫הוא יהרוג אותך.‬
‫אבל אם מישהו יגן עלייך,‬ ‫ימנע ממנו להרוג אותך,‬
‫אז את תהפכי למרכז החלימה.‬
‫הוא יהיה חסר אונים ואני אהיה חופשי.‬
‫הרופאה הטובה.‬
‫עוד 15 דקות עד לנאום המרכזי‬ ‫של הנואם האורח שלנו.‬
‫איך הלך עם פיליפ סיטץ?‬
‫הלך טוב.‬
‫חסרת לנו.‬
‫מצאת את הילד?‬ ‫-אכן.‬
‫דיברנו.‬
‫הוא ראה כמה דברים של מבוגרים למטה‬ ‫שהוא לא הבין,‬
‫אבל הסברתי לו אותם.‬
‫הוא לא יהווה בעיה?‬
‫אני יכול להתמודד עם זה.‬
‫אראה אותך למטה.‬
‫אז אני ארד למטה לשעה.‬
‫תחכי לי?‬
‫לא. אני לוקחת את ג'ד. אנחנו נוסעים הביתה.‬
‫בסדר.‬
‫כן, תלכי אם את רוצה,‬
‫אבל ברור שלא בטוח בשבילכם לשוטט במלון.‬
‫ואם תעזבו את המלון,‬ ‫העורב של חלום ימצא אותך.‬
‫תקשיבי.‬
‫זה החדר שלך.‬
‫קחי את שני המפתחות.‬
‫אני אחזור בעוד שעה.‬
‫אדפוק בדלת. אם תרצי, תפתחי לי.‬
‫אבל אם לא, אני אלך.‬
‫תנעלי את הדלת כשאלך, כי אין לדעת מה יקרה.‬
‫נוכחות אורח הכבוד שלנו הערב היא הוכחה,‬
‫לפחות בשבילי,‬
‫שחלומות באמת מתגשמים.‬
‫הוא אגדה בחייו,‬
‫השראה לכולנו,‬
‫אחד מהראשונים ואחד מהטובים ביותר.‬
‫רבותיי. גבירותיי.‬
‫הקורינתי.‬
‫אני בדרך כלל לא נושא דברים בפומבי,‬
‫אבל ההזדמנות לדבר אל כל כך הרבה אנשים‬
‫שחולקים את אותה התשוקה, אותו החלום,‬
‫הייתה טובה מכדי לוותר עליה.‬
‫כי אתם אנשים מיוחדים.‬
‫אנשים מיוחדים מאוד.‬
‫אנחנו החולמים האמריקנים‬
‫שנוהגים בכביש הקדוש של ידע אמיתי‬
‫שנסלל בדם ובזהב.‬
‫ולאורכה ולרוחבה של הארץ הנאווה הזאת,‬
‫אנחנו הורגים אנשים.‬
‫- כנס דגנים שגרתיים -‬
‫אנחנו לא עושים את זה כדי להתפרנס,‬
‫אנחנו לא עושים את זה כנקמה.‬
‫אנחנו לא רוצחים למטרות רווח.‬
‫אנחנו הורגים על מנת להרוג.‬
‫אנחנו יזמים בענף שמתרחב.‬
‫אבל אף אחד לא רואה אותנו‬ ‫מלבד בסוף שבוע אחד בשנה.‬
‫אבל אני רואה אתכם.‬
‫אני רואה אתכם כפי שאתם באמת.‬
‫ואני רוצה שגם אתם תראו את זה.‬
‫אז… תעשו לי טובה.‬
‫תעצמו את העיניים שלכם.‬
‫ותראו את עצמכם כפי שאני רואה אתכם.‬
‫אנחנו גלדיאטורים.‬
‫כובשים.‬
‫אנחנו חוקרים…‬
‫מחפשי אמת.‬
‫אנחנו הרפתקנים נועזים.‬
‫אנחנו ציידים.‬
‫שכירי חרב.‬
‫ומלכי הלילה.‬
‫ג'די, אנחנו חייבים ללכת.‬
‫אתה מאכזב אותי, קורינתי.‬
‫אתה ובני האנוש האלה‬ ‫שהענקת להם השראה ויצרת…‬
‫מאכזבים אותי.‬
‫עשיתי כמיטב יכולתי להיות מה שיצרת.‬
‫לא, עשית את הגרוע ביותר,‬
‫שמבחינות רבות כל כך היה מה שקיוויתי לו.‬
‫היית יצירת המופת שלי.‬
‫מראה אפלה שנועדה לשקף‬ ‫כל מה שהאנושות לא מוכנה להתעמת איתו.‬
‫זה מה שאני.‬
‫זה מה שעשיתי.‬
‫לא. תביט בעצמך.‬ ‫פסעת על פני האדמה במשך למעלה ממאה שנים‬
‫וזיהמת אחרים בתאוות המוות שלך,‬ ‫אבל מה נתת להם?‬
‫מה יצרת? כלום.‬
‫רק עוד משהו שאנשים מפחדים ממנו. זה הכול.‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫תשלח אותי בחזרה לחלומותיהם?‬
‫כי לא אלך מרצוני.‬
‫וסכין כנגד חלום?‬
‫אתה חושב שחלומות לא יכולים למות?‬
‫בוא נגלה.‬ ‫-מספיק.‬
‫איך?‬
‫יש לי את רוז ווקר‬ ‫שמתחזקת בכל שנייה בעוד שאתה נחלש.‬
‫היא תופסת את מקומך במרכז החלימה.‬
‫היא מפילה את החומות בין מוחותיהם של הישנים‬
‫ועכשיו כולם חולמים את אותו חלום.‬
‫חלום שנוצר בהשראתי.‬
‫לא.‬
‫זה כבר קורה.‬
‫אין דבר שתוכל לעשות. היא ישנה וחולמת.‬
‫אז היא לא מחוץ להישג ידי.‬
‫אני חושב שהיא כן.‬
‫כעת משהיא יודעת שאתה מתכנן להרוג אותה.‬
‫ג'ד, רוץ!‬
‫את צריכה להתעורר.‬
‫אל תקשיבי לו, רוזבאד.‬
‫את בעלת הכוח עכשיו, לא הוא. זה החלום שלך.‬
‫זה החלום שלו לעולם שלך.‬
‫אז בואי נהפוך אותו לשלך.‬ ‫כל מה שתרצי, רוז. בד ציור חלק.‬
‫איפה ג'ד?‬
‫ג'ד בסדר.‬
‫הוא למעלה, ישן. הוא ממש לידך.‬
‫החלום הזה שלך עכשיו. החלימה שלך עכשיו.‬
‫החלימה שלך. זה מה שהוא אמר לך?‬
‫הוא אמר לי שאתה תהרוג אותי.‬
‫הוא אמר לך למה?‬
‫כשמערבלת הורסת את החומות שבין חלומות,‬
‫היא יוצרת חלום נפיץ אחד‬
‫שיקרוס אל תוך עצמו‬ ‫וייקח את עולם הערות איתו.‬
‫העולם שלך. הכול וכולם ימותו.‬
‫אל תאמיני לו, רוזי.‬ ‫-זה קרה בעבר.‬
‫כשלתי בתפקידי, ויקום שלם אבד.‬
‫תהרגי אותו לפני שיהרוג אותך.‬
‫להרוג אותי יציל את חייך,‬
‫אבל זה לא יציל את חיי אהובייך.‬
‫אני מנסה לשמר את חייך.‬ ‫-אני מנסה לשמר את חיי עולמך.‬
‫את חייבת לבחור באחד מאיתנו.‬ ‫-די!‬
‫אם אני בעלת עוצמה רבה כל כך כפי שאתה אומר,‬ ‫אז אמצא דרך משלי.‬
‫בינתיים, החומות יעמדו שוב על תילן.‬
‫כי אני כבר לא חולמת.‬
‫הודות לשניכם, אני ערה לגמרי.‬
‫אם אתה חושב שאחזור לחלימה איתך…‬
‫אתה לא חוזר.‬
‫הבאתי אותך לעולם הזה כדי לשרת את האנושות.‬ ‫לא להיזון ממנה.‬
‫אתה יודע למה אני עושה את זה?‬
‫כדי שאוכל להרגיש את הטעם של להיות אנושי.‬
‫ולך לא אכפת מהאנושות.‬
‫אכפת לך רק מעצמך‬ ‫ומהממלכה שלך ומהחוקים שלך.‬
‫אני מכיל את כל תת המודע הקולקטיבי.‬
‫בלי החוקים שלי, הוא יכלה אותי.‬
‫האנושות תכלה.‬
‫או שאולי באמת תרגיש משהו.‬
‫אני לא הבעיה, חלום.‬
‫אתה צודק.‬
‫זאת הייתה אשמתי. לא שלך.‬
‫תליתי בך תקוות גדולות.‬
‫אבל יצרתי אותך באופן גרוע.‬
‫אז עליי לבטל את יצירתך עכשיו.‬
‫אני רק מצטער שלא אהיה פה‬ ‫כדי לראות את רוז ווקר עושה לך אותו הדבר.‬
‫בפעם הבאה שאצור אותך, לא תהיה כל כך פגום‬
‫וקטנוני, חלום קטן.‬
‫ואתם…‬
‫שקוראים לעצמכם "אספנים",‬
‫עד עכשיו מימשתם פנטזיות‬
‫שבמסגרתן אתם הקורבנות,‬
‫חלומות בהקיץ מנחמים שבהם אתם תמיד צודקים.‬
‫אבל לא עוד.‬
‫החלום נגמר.‬
‫לקחתי אותו. כי זה העונש שאני גוזר לכם,‬
‫שאתם תדעו‬
‫מרגע זה ואילך‬
‫בדיוק עד כמה אתם שפלים ואנוכיים‬
‫ומפלצתיים.‬
‫שתרגישו את הכאב של אלו ששחטתם.‬
‫הלו, מוקד חירום?‬
‫התקשרתי להתוודות על פשע.‬
‫ואת היגון של אלו שעדיין אבלים עליהם,‬
‫ואתם תישאו את הכאב והיגון והאשמה האלה‬
‫איתכם עד קץ הימים.‬
‫אתה רוצה שאעקוב אחריה?‬
‫לא. כשהיא ערה, היא לא מהווה איום.‬
‫הלילה כשהיא תישן, אני אמצא אותה.‬
‫ונשים לזה סוף.‬
‫אני יכול לשאול משהו?‬
‫אימא עדיין חולה או…‬
‫אני מצטערת, ג'די.‬
‫היא…‬
‫היא נפטרה לפני כמה חודשים.‬
‫אבל אתה חייב לדעת‬ ‫שהיא מעולם לא הפסיקה לנסות להשיב אותך.‬
‫אבא פשוט… לא רצה לתת לך ללכת.‬
‫אז אלה רק את ואני עכשיו?‬
‫לא. האמת שלא.‬
‫יש לנו סבתא-רבתא‬ ‫שמצפה בכיליון עיניים להכיר אותך.‬
‫והחברה הכי טובה שלי לייטה, שגרה בקומה מעל.‬
‫היא מתקשרת אלייך.‬
‫היי! נחשי מי נמצא איתי במכונית?‬
‫אני לא רוצה שתיבהלי. אני בבית החולים.‬
‫מה?‬
‫התינוק עומד להיוולד. אני בצירים.‬
‫אלוהים!‬
‫זאת רוז?‬
‫וברבי וקן והאל כאן.‬
‫אנחנו מטפלים בה היטב, רוז.‬
‫ושנטל וזלדה בדרך לפה.‬
‫גם אנחנו, אני מבטיחה.‬
‫אל תמהרי. תנהגי בזהירות.‬
‫נתראה בקרוב.‬
‫מה שלומה? היא בסדר?‬
‫אני בטוחה שכן, אבל אנחנו לא בני משפחה‬
‫אז הם לא מספרים לנו כלום.‬
‫אז ידעת שהיא בהיריון?‬
‫ברור שהיא ידעה.‬
‫ידעת, נכון?‬
‫חבר'ה, זה ג'ד.‬
‫ג'ד! היי.‬ ‫-היי, ג'ד!‬
‫זה עכביש אמיתי?‬
‫פעם הוא היה אמיתי.‬
‫יש לנו אוסף גדול של עכבישים מפוחלצים.‬
‫אם תרצה לראות אותו?‬
‫היי, רוז.‬
‫אז יש לה עדיין רק פתיחה של שלושה ס"מ.‬ ‫הרופא נמצא איתה עכשיו.‬
‫האחות ההיא סיפרה לך?‬
‫כן. היא ממש נחמדה.‬
‫כן, היא נראית ממש נחמדה.‬
‫איפה גילברט?‬
‫הוא השאיר פתק שהוא חייב לחזור הביתה.‬ ‫חשבתי שהוא איתכם.‬
‫לא.‬
‫יש מישהו שצריך להתקשר אליו?‬ ‫המשפחה של לייטה?‬
‫או האבא של התינוק, מי שזה לא יהיה.‬
‫את לא חייבת לספר לנו. מי הוא?‬
‫מאוחר מכדי להתקשר למישהו עכשיו.‬
‫אבל…‬
‫יוניטי?‬
‫בוקר טוב, יקירתי.‬
‫הערתי אותך. אני מצטערת.‬
‫רוז, הדבר היחיד שאני לא זקוקה‬ ‫לעוד ממנו בחיים שלי הוא שינה.‬
‫מצאת את ג'ד?‬
‫כן. הוא בטוח.‬
‫אבל אני יכולה לבקש טובה?‬
‫כמובן, יקירתי. מה שתרצי!‬
‫אם משהו יקרה לי, מבחינה היפותטית…‬
‫שום דבר לא יקרה לך.‬
‫אם משהו יקרה…‬
‫אם אלך לישון הלילה ולא אתעורר,‬
‫ג'ד יוכל לבוא לגור איתך?‬
‫התכוונתי להציע‬ ‫שגם את וגם ג'ד תבואו לגור איתי.‬
‫באמת?‬
‫רוז.‬
‫אני תוהה לעיתים קרובות‬ ‫איך החיים שלי היו לולא ישנתי במהלכם.‬
‫האם הייתה לי משפחה, ואיך זה כשיש משפחה?‬
‫כשאת וג'ד תגיעו לכאן, לא אצטרך לתהות יותר.‬
‫את באמת מדהימה. את יודעת את זה?‬
‫זה אצלנו בדם.‬
‫לכי לישון.‬
‫אני מצטערת שהערתי אותך. חלומות פז.‬
‫להתראות, אהובה.‬
‫את בסדר?‬
‫לזלדה יש דרשה עם מוסר השכל מנחם‬ ‫בנוגע לאלוהים ותקופות קשות,‬
‫ומספר משתנה של טביעות רגל בחול.‬
‫היא סיפרה לי אותה פעם‬ ‫וזה עודד אותי במידה ניכרת.‬
‫שאשאל אם…‬
‫סליחה. את רוז?‬
‫אני מצטערת להפיל את זה עלייך עכשיו.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני פשוט פוחדת שהלילה, כשאירדם…‬
‫חלום יהרוג אותי.‬
‫הוא לא.‬
‫הוא אמר שאם הוא לא יהרוג אותי‬ ‫העולם כולו ימות.‬
‫כולם.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫אם זה נכון,‬
‫אם יש לך הכוח להשמיד את העולם,‬
‫אז יש לך הכוח להשמיד אותו.‬
‫אני לא רוצה להשמיד אותו.‬
‫אני לא רוצה שום דבר מזה.‬
‫אני פוחדת להירדם. אני פוחדת להתעורר.‬
‫הוא צריך לפחד.‬
‫כשתירדמי הלילה,‬ ‫את תהיי חייבת למצוא אותו ולסיים את זה.‬
‫זה תלוי בך, רוז.‬
‫את הממונה עכשיו. את המערבלת.‬
‫יש מערבלת,‬
‫אניולט אמיתית,‬
‫בת תמותה בעלת יכולת חלימה‬
‫כה חזקה,‬ ‫שהיא יכולה לנוע בתוך חלומותיהם של אחרים.‬
‫תיזהרי לא לאבד את עצמך בתוכם.‬
‫מצאי את הנתיב שלך.‬
‫את חושבת שהוא משגיח עלייך‬ ‫כדי שיוכל להגן עלייך?‬
‫ברגע שתירדמי ותתחילי להרוס את החומות‬
‫שבין חלומות של אנשים…‬
‫יש לך הכוח להשמיד אותו.‬
‫הוא יהרוג אותך.‬
‫את המערבלת.‬ ‫-רוז!‬
‫"לאן שלא נלך, מה שלא נעשה‬
‫אנחנו נעבור את זה יחד‬
‫אולי לא נגיע רחוק‬
‫אבל בלי צחוק‬
‫איפה שלא נהיה, נהיה ביחד‬
‫לאן שלא אלך, אני יודעת שגם הוא יבוא‬
‫לאן שלא אלך, אני יודע שגם היא תבוא‬
‫בלי התפרצויות‬ ‫-בלי מריבות‬
‫בלי מחלוקות‬ ‫-ובלי אגו גדול מדי‬
‫ידידיי‬
‫ביחד"‬
‫וזה הסיפור שהוא סיפר.‬
‫זה היה לילה אפל וסוער.‬
‫ורב החובל אמר לחובל, "חובל, ספר לי סיפור".‬
‫וזה הסיפור שהוא סיפר.‬
‫זה היה לילה אפל וסוער.‬
‫ורב החובל אמר לחובל, "חובל, ספר לי סיפור".‬
‫וזה הסיפור שהוא סיפר.‬ ‫זה היה לילה אפל וסוער.‬
‫ורב החובל אמר לחובל,‬
‫"חובל, ספר לי סיפור".‬ ‫-שנטל?‬
‫וזה הסיפור שהוא סיפר.‬ ‫-זאת אני. רוז.‬
‫זה היה לילה אפל וסוער.‬ ‫ורב החובל אמר לחובל,‬
‫"חובל, ספר לי סיפור".‬ ‫-תני לי.‬
‫וזה הסיפור שהוא סיפר.‬
‫זה היה לילה אפל וסוער.‬
‫ורב החובל אמר לחובל,‬
‫"חובל, ספר לי סיפור".‬ ‫וזה הסיפור שהוא סיפר.‬
‫בספטמבר של שנת 1811,‬
‫כרכרת דואר עצרה מול הדלת של אסוורבי הול‬
‫בלב לינקולנשייר.‬
‫הילד הקטן, שקפץ החוצה ברגע שהיא עצרה,‬
‫הסתכל סביבו.‬
‫זהירות, הנסיכה ברברה,‬ ‫אני מריח זרות באוויר.‬
‫מאיזה סוג, מרטין טנבונס?‬
‫הקוקייה? מגדת העתידות? קולונל ידע?‬
‫אף אחד מאלה.‬
‫משהו קורה, נסיכה שלי. הביטי.‬
‫קן?‬
‫מה אתה עושה במקום הציפורן האבוד?‬
‫לעזאזל.‬
‫אלוהים.‬
‫בוא, מרטין טנבונס. עלינו לעזוב.‬
‫מה כולכם עושים כאן?‬
‫מותק. זה לא מה שזה נראה. כלומר…‬
‫אוי ואבוי.‬
‫אלוהים.‬
‫מה קורה?‬
‫זאת אני. אני מצטערת. אבל זה רק חלום.‬
‫אתם פשוט חייבים להתעורר. עכשיו.‬
‫רוז!‬ ‫-רוז, בבקשה!‬
‫רוז, למה את עושה את זה?‬
‫לא אוכל להפסיק את זה. תתעוררו.‬
‫בבקשה, אני מתחננת בפניכם.‬
‫זה היה לילה אפל וסוער…‬
‫כרכרת דואר עצרה מול הדלת של…‬
‫"ספר לי סיפור".‬
‫זלדה!‬
‫רוז!‬
‫האל!‬ ‫-מצאתי אותך!‬
‫האל, תחזיק חזק.‬ ‫-אל תשחררי!‬
‫האל!‬
‫רוז, אני אציל אותך.‬
‫לא, ג'ד, תתרחק.‬
‫אציל אותך!‬ ‫-לא!‬
‫רוז!‬ ‫-ג'ד!‬
‫ג'ד!‬
‫גרמת לנזק רב.‬
‫לא משהו שאני לא יכול לתקן, לפחות בשלב הזה.‬
‫מה קרה לג'ד? לחברים שלי?‬
‫הם ישנים במיטותיהם, אבל הם לא בטוחים.‬ ‫איש אינו בטוח.‬
‫עד שהמערבלת תמות.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫כן, בבקשה. אני מחפשת ספר.‬
‫יש לנו כל ספר שאי פעם נכתב,‬ ‫וגם את אלו שטרם נכתבו.‬
‫אני מחפשת את סיפור חיי,‬
‫לו הדברים התגלגלו אחרת.‬
‫יש לי תיעוד מפורט של חלומות של ישנים.‬
‫לא. לא תודה. היו לי די והותר חלומות.‬
‫אני רוצה לקרוא על החיים שלא חייתי.‬
‫אני לא בטוחה שיש לנו את הכרכים האלו.‬
‫אם יש לכם כל ספר שאי פעם נכתב,‬
‫וכל ספר שאי פעם ייכתב,‬ ‫הוא בטח פה באיזשהו מקום.‬
‫הנה אני.‬
‫את יוניטי קינקייד?‬
‫רוז ווקר היא הנינה שלך?‬
‫כן.‬
‫איך את מכירה את רוז?‬
‫מוות הוא לא תמיד דבר רע כל כך.‬
‫תוכלי להישאר כאן אם תרצי.‬
‫העורב שלי היה פעם בן תמותה.‬
‫רגע! אדוני!‬
‫גילברט? מה אתה עושה כאן?‬
‫זה פידלר'ס גרין.‬
‫אתה? אתה חלום?‬
‫אכן.‬
‫עזבתי את תפקידי כאן‬ ‫כדי לחוות את החיים כבן אנוש.‬
‫חיים שאני מציע בענווה בתמורה לשלך.‬
‫אני חושש שזה בלתי אפשרי.‬
‫על מנת שהחלימה ועולם הערות יחיו,‬
‫על המערבלת למות.‬
‫אז מה הטעם במערבל?‬
‫למה אנחנו בכלל קיימים?‬
‫האמת…‬
‫יש לי תאוריה.‬
‫כשבן אנוש נמצא במרכז החלימה,‬
‫האם זה לא כדי להזכיר לנו‬ ‫שאנחנו קיימים כי בני אנוש חולמים,‬
‫ולא ההפך?‬
‫נס האנושות עצמו‬ ‫צריך להיות תמיד יותר אמיתי בשבילנו‬
‫מפלאי כוח.‬
‫איני יכול להביא את עצמי להעניש אותך‬ ‫על כך שעזבת את פידלר'ס גרין.‬
‫אבל הגיע הזמן שתשוב לתפקידך המיועד.‬
‫זה יהיה לי לכבוד.‬
‫מעולם לא התכוונתי לנטוש את תפקידי.‬
‫מה היה תפקידך? מי היית?‬
‫יקירתי, פידלר'ס גרין‬ ‫הוא לא "מי" אלא "איפה".‬
‫לא הייתי אדם. הייתי מקום.‬
‫ואחרי… מותך,‬
‫אם תישארי בחלימה, בואי לבקר אותי.‬
‫תפסעי באחווים שלי‬ ‫ובקרחות היער הירוקות שלי.‬
‫תנוחי מתחת לעצים שלי.‬
‫היי שלום, רוז ווקר.‬
‫זו הייתה זכות להיות בן אנוש איתך.‬
‫אני לא רוצה לקחת את חייך.‬
‫אבל לכולנו יש אחריויות וזו אחת משלי.‬
‫אני מצטער.‬
‫פשוט עשה את זה.‬
‫מה שנדרש כדי להציל את אחי ואת חבריי.‬
‫אני מוכנה.‬
‫אדוני, עצור.‬
‫יוניטי?‬
‫זאת יוניטי קינקייד.‬
‫אני הסבתא-רבתא של רוז.‬
‫לפי הספר הזה, אני הייתי אמורה להיות‬ ‫המערבלת של העידן הזה.‬
‫אבל מפני שנכלאת ולא היית נוכח בחלימה,‬
‫הגורל הזה הועבר לצאצאים שלי.‬
‫אני לא מבין.‬
‫אתה לא ממש מבריק, אה?‬
‫בואי הנה, רוז.‬
‫אני רוצה שתושיטי יד לתוך עצמך‬
‫ותיתני לי את הדבר שהופך אותך למערבלת.‬
‫אבל איך?‬
‫את חולמת, יקירתי.‬
‫הכול אפשרי.‬
‫זה?‬
‫תודה, רוז אהובתי.‬
‫אני המערבלת עכשיו, מלך החלומות,‬ ‫כפי שהייתי אמורה להיות לפני זמן רב.‬
‫אז תניח לנינה שלי.‬
‫יוניטי?‬
‫מה קרה?‬
‫את מת. כדי שרוז תחיה.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫לא, אל תצטערי. אני לא מצטערת.‬
‫הייתי אמורה למות מזמן, רוז.‬
‫אבל לו מתי,‬
‫לא הייתי פוגשת את הגבר עם העיניים הזהובות‬
‫ולא היינו יולדים את התינוקת היפהפייה שלנו,‬
‫ואת לא היית נולדת.‬
‫רגע, לאבי הילדה שלך היו עיניים זהובות?‬
‫אף פעם לא ראיתי כמוהן.‬
‫אני כן.‬
‫היי שלום, רוז יקירתי.‬
‫מר הולדאוויי ידאג לכך‬ ‫שלך ולג'ד יהיה כל מה שתצטרכו.‬
‫את ואחיך ילדים של האינסופיים.‬
‫סבלת מספיק.‬
‫את יכולה ללכת.‬
‫היי שלום, רוז.‬
‫הוא ממש חזק. הוא לא מרפה מהאצבע שלי.‬
‫הוא מושלם.‬
‫אנחנו נעשה את זה ביחד, נכון?‬
‫אנחנו כבר עושות את זה ביחד. נכון, איש קטן?‬
‫אני דודה רוז שלך. וזה הדודן שלך ג'ד.‬
‫שלום, תינוק קטן.‬
‫החלטת איך לקרוא לו?‬
‫חשבתי לקרוא לו על שם הקטור, אבל…‬
‫יש רק הקטור אחד בשבילי.‬
‫ולתינוק הזה מגיע שם משלו.‬
‫שמתן לב פעם שאנשים משתמשים בשמות שלכן‬
‫רק כשהסתבכתן בצרות?‬
‫רוז?‬
‫האמת שזה נכון.‬
‫אתה רואה? אז כל עוד אין לך שם,‬ ‫לא תוכל להסתבך בצרות.‬
‫עכשיו תורי.‬
‫תתכוננו. הוא די חמוד.‬
‫אנחנו מוכנים.‬
‫כל אחד בתורו.‬
‫בחייך. מותק!‬
‫מותק, זה היה רק חלום.‬
‫מה שלומם?‬
‫מצוין.‬
‫בית החולים ישחרר אותם הערב‬ ‫ואז נטוס הביתה מחר.‬
‫כל כך מהר?‬
‫לניו ברנזוויק.‬
‫כמה זה רחוק מניו יורק?‬
‫פחות משעה. למה?‬
‫אני לא יודע, היה לי חלום אתמול בלילה‬
‫ועכשיו אני חושב,‬ ‫מה אם אמכור את הבית ואחזור לשם?‬
‫אנחנו נקנה את הבית.‬
‫תשוקה.‬
‫אני עומד בגלריה שלי ומחזיק בסמל שלך.‬
‫דבר-י איתי.‬
‫שכה אחיה, חלום המתוק. זו ממש הפתעה.‬
‫כמעט אירוע, מבחינתי.‬ ‫-יופי.‬
‫אני מגיע.‬
‫האומנם?‬
‫כמובן.‬
‫אתה יודע שתמיד תתקבל בברכה במגוריי.‬
‫נהדר לראות אותך.‬
‫אוכל להביא לך משהו שאתה משתוקק לו?‬
‫איני משתוקק לדבר ממך, מלבד כמה תשובות.‬
‫זה מבחן?‬
‫יוניטי קינקייד הייתה צריכה להיות‬ ‫המערבלת של העידן הזה.‬
‫אבל מישהו-י ניצל-ה את הכליאה שלי‬
‫והוליד-ה איתה ילדה,‬
‫ביודעו-ה היטב שהיא תהפוך למערבלת,‬
‫ואני איאלץ להרוג אותה.‬
‫הייתי כל כך שקוף-ה?‬
‫לא.‬
‫טשטשת את העקבות שלך היטב.‬
‫טוב, זו מחמאה גדולה ממך.‬
‫למה באמת התכוונת?‬
‫שאשפוך דם של בת משפחה?‬
‫וכל מה שכרוך בכך?‬
‫הפעם זה כמעט הצליח.‬
‫דמי ובשרי.‬
‫אנחנו מהאינסופיים משרתים את החיים,‬ ‫אנחנו לא האדונים שלהם.‬
‫אנחנו קיימים רק מפני שהם יודעים‬ ‫בעמקי לבבם שאנחנו קיימים.‬
‫אנחנו לא מתמרנים אותם.‬
‫אם כבר, הם מתמרנים אותנו.‬
‫ואת-ה וייאוש,‬
‫ואפילו הזיה המסכנה,‬ ‫כדאי מאוד שתזכרו את זה.‬
‫אם תתעסק-י שוב איתי או עם מה ששלי,‬ ‫אני אשכח שאת-ה חלק מהמשפחה.‬
‫את-ה סבור-ה שאת-ה חזק-ה מספיק להתעמת איתי?‬
‫עם מוות?‬
‫עם גורל?‬
‫לא.‬
‫תזכור-י את זה בפעם הבאה‬ ‫שתרגיש-י צורך להתערב בענייניי.‬
‫חלום המסכן.‬
‫הצלחתי ממש לערער אותך הפעם, נכון?‬
‫בפעם הבאה, אני אמוטט אותך.‬
‫אדוני.‬
‫סליחה שאני מפריעה לך בעבודתך, אבל…‬
‫משהו השתבש?‬
‫לא, זה משהו מקסים, האמת.‬
‫ספר חדש הופיע בספרייה הבוקר‬ ‫שנכתב על ידי רוז ווקר.‬
‫ואיך הוא?‬
‫ייתכן שתיאורו של המלך בסיפור‬ ‫לא יהיה לטעמך, אבל…‬
‫אהבתי אותו.‬
‫היא בת של האינסופיים עם סיפור ייחודי.‬
‫רוזי, תשלחי אותו.‬
‫הוא ממש טוב.‬
‫בואי לאכול. ארוחת הערב הגיעה. קדימה.‬
‫- תודה שהגשתם -‬
‫אתה יוצר סיוטים חדשים‬ ‫שיחליפו את גולט ואת הקורינתי?‬
‫העולם עוד לא ממש זקוק לקורינתי חדש.‬
‫למעשה…‬
‫תוכלי לשמור לי על זה במקום בטוח?‬
‫אני מסיים חלום.‬
‫אז אניח לך לעבוד.‬
‫לוסיאן.‬
‫את לא רוצה להגיד שלום?‬
‫את נראית מהמם, גולט.‬
‫תודה, לוסיאן.‬
‫האם יורשה לי לשאול‬ ‫מה גרם לך לשנות את דעתך לגביי, אדוני?‬
‫לא הייתי לי שום זכות‬ ‫לחזור לכאן אחרי למעלה ממאה שנים‬
‫ולצפות שהכול יהיה כפי שהיה כשעזבתי.‬
‫לוסיאן ניסתה להגיד לי את זה.‬
‫וגם את.‬
‫אבל עכשיו אני מקשיב.‬
‫או… מנסה להקשיב.‬
‫חלומות חדשים.‬
‫סיוטים חדשים.‬
‫עידן חדש.‬
‫תודה לך, אדוני.‬
‫אני עשוי להיות כאן זמן מה.‬
‫תוכלי… לטפל בדברים בזמן שאני עובד?‬
‫זה יהיה לי לעונג, אדוני.‬
‫הוד מעלתך.‬
‫שאצלצל כדי לקרוא לבנות לווייתך‬ ‫על מנת שיעזרו לך להתלבש?‬
‫יש כמה קרבות שדים שתוכננו לשם בידורך.‬
‫איני מעלה בדעתי משהו שאיהנה ממנו פחות.‬
‫אם כך, אדון עזאזל רוצה לשוחח איתך.‬
‫מלבד זה.‬
‫אז אדבר בקצרה, הוד מעלתך.‬
‫עזאזל, כל כך אופייני לך להגיע ללא הזמנה.‬
‫באתי לבקשתם של אדוני הגיהינום שהתאספו.‬
‫הפסקתם להילחם זה בזה‬ ‫מספיק זמן על מנת להתאסף?‬
‫אכן, כנגד האויב שלך,‬ ‫האויב שלנו, חלום מהאינסופיים.‬
‫צבאות הגיהינום עומדים לפקודתך‬ ‫אם תרצי לתקוף.‬
‫ברצונכם לפלוש לחלימה?‬
‫אם תצווי עלינו לעשות כך.‬
‫ואז אולי לעולם הערות?‬
‫ויום אחד, אפילו לעיר הכסופה.‬
‫בדיוק.‬
‫מכיוון שאיש מאיתנו‬ ‫אינו רשאי לעזוב את גיהינום,‬
‫נוכל להרחיב את גבולותיו‬ ‫עד שכל מה שקיים יהיה גיהינום.‬
‫נתת לנו הרבה חומר למחשבה, עזאזל.‬
‫אבקשך לעשות יותר מאשר לחשוב.‬
‫הגנרלים דורשים לנקוט בפעולה.‬
‫האומנם?‬
‫אז אנקוט בפעולה. אתה רשאי לומר להם.‬
‫מצוין.‬
‫יום טוב, הוד מעלתך.‬
‫אסור לבטוח בו.‬
‫נכון, אבל הוא לא טועה.‬
‫אז אם יורשה לי לשאול, מה את מתכוונת לעשות?‬
‫משהו שלא עשיתי מעולם.‬
‫משהו שיעורר את חרון אפו של אלוהים…‬
‫ויכניע את מורפיאוס.‬
‫תרגום כתוביות: זיוית אוריין‬