‎UN SERIAL NETFLIX
‎CAPITOLUL 6: SUNETUL ARIPILOR EI
‎Atenție!
‎Scuze! Dar ai prins-o frumos.
‎Mulțumesc.
‎Franklin.
‎Hai, Franklin! Ce mai aștepți?
‎Ce faci?
‎Hrănesc porumbeii.
‎„Știi cu ce te alegi dacă faci asta?”
‎„Cu porumbei grași.”
‎E din ‎Mary Poppins.‎ Ai văzut filmul?
‎Nu.
‎Bine, ce s-a întâmplat?
‎Cum adică?
‎E clar că ceva nu e în regulă. ‎Uită-te la tine!
‎Zaci aici bosumflat și hrănești porumbeii.
‎Nu e genul tău.
‎Nu. Poate că nu.
‎Nu știu care-i problema, dar…
‎Ai dreptate.
‎Ceva nu e în regulă.
‎Când m-au prins, aveam o singură dorință.
‎Răzbunare.
‎Mă așteptam să simt mai multă satisfacție.
‎Între timp, regatul meu s-a năruit.
‎Uneltele mele au fost furate ‎și duse departe.
‎Am pornit într-o călătorie, ‎ca să le găsesc.
‎Și le-am găsit.
‎N-am mai fost atât de puternic ‎de o veșnicie.
‎Cu toate astea…
‎Stai și hrănești porumbeii.
‎Până atunci
‎avusesem un țel clar.
‎Un scop dincolo de menirea mea. ‎Dar s-a terminat și…
‎Eram dezamăgit.
‎Decepționat.
‎Pustiit.
‎Înțelegi?
‎Eram sigur că, după ce recuperez tot, ‎o să mă simt bine.
‎Dar, într-un fel, ‎e mai rău decât la început.
‎Simt…
‎Nu simt nimic.
‎Asta e.
‎Tu ai întrebat.
‎Puteai să mă suni.
‎Nu voiam să te îngrijorez.
‎Nu te cred.
‎Să-ți spun ceva, Visule!
‎Și o spun o singură dată, ‎așa că fii atent.
‎Ești cea mai proastă,
‎cea mai egoistă și mai penibilă ‎tentativă de personificare antropomorfă
‎din lumea asta sau din oricare alta.
‎Îți plângi de milă ‎pentru că s-a terminat jocul
‎și n-ai avut curajul să-ți găsești altul.
‎Ești la fel de rău ca Dorința.
‎Nu, mai rău.
‎Nu te-ai gândit ‎că-mi fac griji pentru tine?
‎- Nu m-am gândit… ‎- Exact.
‎Nu te-ai gândit.
‎Atenție!
‎Ești la fel de bună ca… prietenul tău.
‎Nu mi-e prieten, mi-e frate. ‎Și e un idiot.
‎Eu doar hrăneam păsările.
‎Nu pot să stau aici toată ziua. Am treabă.
‎Poți să vii cu mine ‎sau poți să rămâi aici bosumflat.
‎Vin cu tine.
‎Nu-mi face vreo favoare.
‎Înainte să pleci, ‎crezi că am putea să ne vedem cândva?
‎Sigur, Franklin. O să mă mai vezi.
‎Serios?
‎În curând.
‎Bine.
‎Dă-mi numărul tău și…
‎De unde știai cum…
‎Hai, Franklin! Jucăm sau nu?
‎Uite!
‎Delicios!
‎Două, vă rog.
‎Eu nu vreau, mulțumesc.
‎Sunt sănătoase.
‎- Nu mi-e foame. ‎- Mănânci mai târziu.
‎Doar unul, mulțumesc.
‎- Poftim! Din partea casei. ‎- Mulțumesc.
‎Mulțumesc.
‎Ce drăguț!
‎E delicios.
‎Ce?
‎Știi să te porți.
‎Cu merele?
‎Cu oamenii.
‎Vrei o mușcătură?
‎Nu, mulțumesc.
‎I-ai văzut pe ceilalți ‎de când te-ai întors?
‎Dar tu?
‎Am avut o cină în familie ‎cât ai fost plecat.
‎Gemenii erau veseli.
‎Mă rog, Dorința era.
‎Nu mă mir, doar lipseam eu.
‎Nu știu.
‎Cred că Dorinței i-a lipsit ‎partenerul de dispute
‎de la masă.
‎Și Risipitorul?
‎N-a venit.
‎Nu s-a întors.
‎Vi s-a simțit lipsa amândurora.
‎„Ce faci, surioară?
‎Cum o mai duci?”
‎Bine, Visule. Mulțumesc de întrebare.
‎Ce faci, surioară?
‎Ce-ai mai făcut?
‎Mă tem pentru fratele meu.
‎Și savurez mărul ăsta.
‎Auzi?
‎Știu piesa asta.
‎N-am mai auzit-o de 200 de ani.
‎Haide!
‎Nu. Nu te opri, te rog!
‎Scuze pentru gălăgie.
‎Nu e gălăgie, e Schubert.
‎Continuă!
‎Nu pot. N-a terminat-o.
‎Nu avem decât un fragment.
‎Iertați-mă! Eu sunt Harry.
‎Știu cine ești, Harry.
‎Tu știi cine sunt?
‎Nu. Mai așteaptă. Te rog!
‎E timpul.
‎Pot să…
‎Trebuie să spun ceva. Dacă se poate.
‎Sigur că da.
‎Ascultă, Israele! Domnul, ‎Dumnezeul nostru, este singurul Domn.
‎Mă bucur că am recitat Șema.
‎Tata spunea că îți asigură locul în Rai.
‎Pentru cine crede în Rai.
‎Par atât de bătrân!
‎De pustiu.
‎Am murit.
‎Ce urmează?
‎Acum o să afli, Harry.
‎Ești gata?
‎Mi s-a părut drăguț. Ție nu?
‎Drăguț? Nu știu.
‎Poate.
‎Surioară…
‎Da?
‎Când m-au prins, nu pe mine mă căutau.
‎Ci pe tine.
‎Da, știu.
‎Ce faci?
‎Mă descalț.
‎Ar trebui să te descalți și tu.
‎E bine să atingi pământul ‎cu tălpile goale.
‎Te conectează cu el.
‎Hai, nu vreau să-l ratez pe următorul.
‎Bună, Sam!
‎Bună! Iartă-mă, te cunosc?
‎Nu.
‎Nu!
‎Trebuie să vorbesc cu soția o clipă.
‎Sam…
‎Nu înțelegi.
‎Datele zborului sunt pe telefonul meu.
‎Trebuie să-i dau codul.
‎Îmi pare rău, Sam.
‎Dar suntem în luna de miere.
‎A venit sorocul.
‎Sam?
‎Haide, dragule!
‎Sam!
‎Sam… Sam!
‎Cum poți s-o faci?
‎- Ce anume? ‎- Asta.
‎Să le fii alături tuturor.
‎Am o treabă de făcut și o fac.
‎Când a apărut prima ființă vie, ‎am fost de față.
‎Când o să moară ultima creatură, ‎o să pun scaunele pe masă,
‎o să sting lumina,
‎încui universul după mine și plec.
‎Nu le sunt alături tuturor.
‎Există și excepții.
‎Hettie Nebuna.
‎Și mai e și proiectul tău.
‎Cum se simte după atâta timp?
‎Cine? Hob Gadling?
‎Nu știu. ‎Am ratat ultima noastră întâlnire.
‎Sunt sigură că ar vrea să te vadă.
‎Pe mine nu sunt încântați să mă vadă.
‎Nu te deranjează asta?
‎Credeam că am ‎cea mai dificilă slujbă din familie.
‎Serios?
‎Se tem de Ținutul-fără-soare,
‎dar intră pe tărâmul tău ‎în fiecare noapte, fără frică.
‎Iar eu sunt ‎mult mai înspăimântător decât tine.
‎La început a fost în regulă.
‎Moartea și viața erau ceva nou,
‎oamenii erau entuziaști, ‎cum sunt mereu când e vorba de ceva nou.
‎După o vreme, a devenit mai dificil.
‎Dar ai mers mai departe.
‎M-am gândit să renunț.
‎Să mă retrag.
‎Asta a fost demult, ‎cu mult înainte de lumea asta.
‎Începuse să mă afecteze.
‎Devenisem mai aspră și mai labilă.
‎Oamenii sunt atât de încântați că se nasc, ‎de parcă ar fi meritul lor.
‎Dar se supără și suferă când mor.
‎În cele din urmă, ‎mi-am dat seama că n-au nevoie
‎decât de o vorbă bună ‎și de un chip prietenos.
‎Cum au avut și la început.
‎Bună!
‎Bună, fetițo!
‎Ți-e foame?
‎Mămica o să-ți aducă biberonul.
‎Da. Mi-e teamă că da.
‎Asta a fost tot, micuțo.
‎Doar atât ai primit.
‎Bine, scumpo. E ora mesei!
‎Putem pleca.
‎Mănânci,
‎apoi poate dormi un pic pentru mămica.
‎După aia, mergem în parc.
‎Iubire?
‎Mă gândesc la omenire.
‎Atitudinea lor față de darul tău ‎e ciudată.
‎CĂMINUL NAGLER - ÎNFIINȚAT ÎN 1909
‎De ce se tem de Ținutul-fără-soare?
‎Moartea e la fel de naturală ‎ca și nașterea.
‎Oamenii nu sunt pregătiți ‎pentru darul meu.
‎Dar tot îl primesc.
‎Indiferent de circumstanțe.
‎La final, toți suntem singuri.
‎Ținutul-fără-soare e departe ‎și călătoria e grea.
‎Mulți ne-am dori ‎să avem alături un prieten.
‎E ciudat când privesc în urmă.
‎Credeam că trebuie să fac totul singură.
‎Dar așa și e.
‎Nu.
‎La final, sunt cu ei.
‎Îi țin de mână, ei mă țin pe mine de mână.
‎Nu sunt singură când îmi fac treaba.
‎Și nici tu.
‎Gândește-te!
‎Singurul motiv pentru care existăm
‎eu, tu, Dorința și Disperarea,
‎toată familia…
‎Suntem aici ca să-i slujim.
‎Nu e vorba de căutări ‎sau de țeluri dincolo de rolul nostru.
‎Țelul e rolul nostru.
‎Suntem aici pentru ei.
‎De când am înțeles asta,
‎mi-am dat seama că am nevoie de ei la fel ‎de mult pe cât au ei nevoie de mine.
‎Am văzut multe lucruri,
‎oameni și lumi grozave.
‎Am învățat multe.
‎Mulți oameni nu-și iubesc slujba, ‎nu-i așa?
‎Așa că sunt norocoasă.
‎Trebuie să mă întorc în curând.
‎M-ai învățat ceva ce uitasem.
‎Mulțumesc, surioară.
‎Ăsta e rolul familiei, frățioare.
‎Pasează-mi! Aici!
‎O ultimă întâlnire, apoi plec.
‎Și eu am întârziat la o întâlnire.
‎Salută-l din partea mea.
‎Franklin!
‎Trebuie să plec.
‎Ai văzut?
‎Mașina era să mă lovească.
‎Era să te lovească?
‎Da.
‎Vino cu mine, Franklin! ‎Trebuie să-ți arăt ceva.
‎Bine.
‎Pa, Visule!
‎Să mai vii în vizită!
‎Haide!
‎Ce mai aștepți?
‎Foarte bine.
‎Dar nu înțeleg ce rost are.
‎Eu măcar ies să-i văd.
‎Poate ți-ar face bine să-i vezi ‎în condițiile lor,
‎nu ale tale.
‎Domnule, o bere de un bănuț ‎pentru mine și una pentru fratele meu.
‎Sigur, domniță.
‎Mulțumesc. Poftim!
‎E oribilă.
‎E al treilea impozit al Maiestății Sale ‎din ultimii trei ani.
‎Ce puteam face?
‎Când Ball și Tyler au fost uciși,
‎spiritul muncitorului a murit și el.
‎Avem război, ‎ciumă și doi papi care se ceartă.
‎Sfârșitul războiului e aproape, crede-mă.
‎Solii zânelor m-au vizitat aseară.
‎Vor să abandoneze permanent lumea asta.
‎Visule, ascultă oamenii.
‎Bea-ți băutura.
‎Trebuie să revenim la lege și ordine.
‎Să ne ridicăm împotriva bandiților.
‎Punea ceva în cuptor.
‎I-a băgat mâna sub rochie.
‎Iar femeia zice: ‎„Iar vânezi iepuri, părinte?”
‎Piers Plowman.
‎Asta vor, Geoffrey, ‎nu rime murdare despre pelerini.
‎Dar îmi place să fac rime.
‎Și-mi plac poveștile de tavernă.
‎Am văzut moartea.
‎Ciuma mi-a ucis jumătate de sat.
‎Am luptat în Burgundia.
‎Știu ce-i moartea. Moartea e…
‎o prostie.
‎Ești tont, Hob.
‎Nimeni nu trebuie să moară.
‎Oamenii mor ‎doar pentru că toată lumea face asta.
‎V-ați acceptat soarta.
‎Nu și eu.
‎M-am hotărât.
‎N-o să mor.
‎Hobs, moartea vine după toți.
‎N-ai de unde să știi. Poate am noroc. ‎E un început în toate.
‎Sunt atâtea de făcut, atâtea de văzut!
‎Femei de tăvălit, bere de băut. ‎Oameni cu care să bei.
‎De ce ar vrea orice făptură inteligentă ‎o eternitate petrecută așa?
‎Ai putea să afli.
‎Cum?
‎I-aș putea îndeplini dorința.
‎Dacă faci asta, o să cerșească moartea ‎în cel mult un secol, te asigur.
‎O să fie foarte interesant.
‎Ce-ai face cu o asemenea viață?
‎Mi-aș căuta prieteni mai buni decât voi.
‎Cine îi spune? Tu sau eu?
‎Îi spun eu.
‎Prea bine, frățioare.
‎Prea bine.
‎Ai spus cumva ‎că n-ai de gând să mori niciodată?
‎Da, întocmai.
‎Atunci, să-mi spui cum e.
‎Să ne întâlnim aici, Robert Gadling,
‎la taverna Calul Alb, peste o sută de ani.
‎O sută de ani! Și eu sunt papa Urban!
‎Nu-i băga în seamă.
‎Peste o sută de ani, în aceeași zi?
‎Atunci, ne vedem în anul Domnului 1489.
‎Cine era, Hobsie?
‎Habar n-am.
‎Dar o să-l întreb peste o sută de ani.
‎De unde știai că n-o să mor?
‎Cine ești?
‎Vrăjitor? Sfânt?
‎Demon?
‎Am făcut un târg cu diavolul?
‎Nu.
‎Atunci, cum de n-am murit demult?
‎E un joc?
‎Nu e niciun joc.
‎Dar de ce?
‎Cine ești?
‎Ce cauți aici?
‎Sunt aici pentru că mă interesează.
‎Persoana mea?
‎Experiența ta.
‎- Ce trebuie să fac? ‎- Nimic.
‎Trăiești cum poftești.
‎Și ne întâlnim în ziua asta, ‎la fiecare o sută de ani.
‎Pentru că vrei să știi cum e.
‎Bine. Îți spun cum e.
‎E genial.
‎Totul se schimbă.
‎În ce sens?
‎Coșurile sobelor.
‎Nu-ți mai lăcrimează ochii întruna ‎de la fum.
‎Și acum avem bucăți de cârpă pentru nas.
‎Pe vremuri, ne ștergeam cu mânecile.
‎Și jocurile de cărți!
‎Ce-o să mai inventați?
‎Dacă avem noroc, ceva contra puricilor.
‎Dar tu ce-ai făcut în ultima sută de ani?
‎Ca și înainte. În armată, în principal.
‎Am mai și jefuit, ‎dacă nu găseam vreun război.
‎Acum m-am apucat de o meserie nouă.
‎Se cheamă „tipărire”.
‎Încă nu există o ghildă.
‎Cererea nu e mare și e muncă grea,
‎dar e mult mai bine ‎decât să putrezești în pământ.
‎Tot mai vrei să trăiești?
‎Da.
‎Peste o sută de ani?
‎Da.
‎Nu mi-ai spus cine ești.
‎Kit, tema ta e următoarea: ‎pentru artă și pentru visuri,
‎poți să te înhăitezi și să te târguiești ‎cu puteri întunecate.
‎Întocmai.
‎Prietene!
‎Ia loc!
‎Am comandat două sticle de vin bun ‎pentru noi.
‎Am început deja una.
‎Salut, Hob!
‎„Hob”?
‎Asta-mi amintește de trecut.
‎Acum sunt Sir Robert Gadlen, ‎bătrânul meu străin.
‎Înțeleg că ai avut noroc.
‎Zeii mi-au zâmbit, ‎cum au zâmbit întregii Anglii,
‎unde niciun om nu e sclav sau iobag.
‎Pateu cu vânat?
‎Nu vrei? Sunt bune.
‎Să vedem…
‎Ultima oară când am vorbit, ‎lucram cu Billy Caxton.
‎Am făcut ceva aur. ‎L-am investit în construcția de vapoare.
‎Am făcut avere.
‎Am plecat în nord ‎și m-am întors drept fiul meu.
‎De două ori.
‎Fato, mai adu vin!
‎Când Henric a desființat mănăstirile, ‎am cumpărat moșii,
‎iar o donație în aur ‎către Coroană mi-a adus…
‎înnobilarea.
‎Asta nu e tot. Uite!
‎Draga mea Eleanor și micul Robyn.
‎Primul meu fiu născut în peste 200 de ani ‎de existență, din câte știu eu.
‎E ciudat.
‎Așa îmi imaginam pe vremuri că e Raiul.
‎Mergi pe stradă în siguranță. ‎Ai mâncare destulă. Vin bun.
‎Viața e atât de bogată!
‎Drăcie! Dacă aș putea scrie ca tine…
‎În ‎Faust‎ ai scris: ‎„Lui Dumnezeu? Nu te iubește.”
‎Will, stai jos!
‎„Zeul pe care-l slujești ‎e propriul tău capriciu,
‎încununare a iubirii pentru Belzebut.
‎Lui îi ridic altarul în biserică
‎și-i torn sânge călduț de nou-născut.”
‎Bravo!
‎Aș da orice să am harul tău.
‎Să le ofer oamenilor visuri ‎care să dăinuie mult după moartea mea.
‎Aș face un târg, ca Faust, ‎pentru hatârul ăsta.
‎El cine e?
‎Îl cheamă Will Shaxberd. ‎E actor. A scris o piesă.
‎E talentat?
‎Nu, e oribil.
‎Dar tipul de lângă el, ‎cel cu piciorul rupt,
‎e un dramaturg bun.
‎Am lăsat ce era mai bun pentru final.
‎Regina a dormit la mine acasă vara asta.
‎A fost costisitor.
‎Tu ești Will Shaxberd?
‎Da, domnule. Ne cunoaștem?
‎Da, dar oamenii uită când se trezesc.
‎Te-am auzit vorbind, Will.
‎Ai scrie piese minunate?
‎Ai crea noi visuri ‎care să îmboldească mințile?
‎Asta e dorința ta?
‎Da.
‎Atunci, hai să vorbim!
‎Domnule, mai vreți mielul?
‎Da. Adu mielul!
‎Am atâtea motive să trăiesc!
‎Și o s-o duc tot mai bine.
‎Nu te grăbi să pui molimele, ‎incendiile și inundațiile
‎pe seama judecării păcatelor noastre.
‎Câștigă din ajutoare ‎mai mult decât din muncă cinstită.
‎Nu recomand asta.
‎Sigur nu pot să vă ajut?
‎Nu, mulțumesc. Aștept…
‎Nu mă atinge!
‎Al naibii imbecil! La o parte!
‎Du-te înapoi printre celelalte gunoaie!
‎Lasă-l! E oaspetele meu.
‎Știam că o să fii aici.
‎Știi cât de foame poate să-i fie unui om?
‎Dacă nu moare, dar nu mănâncă?
‎Am pierdut tot.
‎Pământul. Aurul.
‎Pe Eleanor.
‎A murit în chinurile nașterii.
‎Și pruncul.
‎Băiatul meu, Robyn, a murit la 20 de ani, ‎într-o bătaie dintr-o cârciumă.
‎Apoi n-am prea mai ieșit.
‎Au vrut să mă înece ca vrăjitor.
‎Am stat acolo 40 de ani, prea încrezător.
‎Am fugit cu doar câteva lucruri.
‎Apoi a fost mai rău.
‎Și tot mai rău.
‎Am urât fiecare secundă ‎din ultimii 80 de ani, fiecare secundă.
‎Știi asta?
‎Îți mai dorești să trăiești?
‎Ești nebun?
‎Moartea nu-i o bucurie. ‎Am atâtea motive să trăiesc!
‎Putem să comandăm? ‎Mai am puțin și mănânc masa.
‎TAVERNA CALUL ALB - 7 IUNIE 1689
‎Am auzit ceva ciudat de curând.
‎Un tip mi-a spus:
‎„Dacă nobilii francezi jucau cricket ‎cu supușii lor,
‎cum facem noi, ‎n-ar fi avut problemele astea.”
‎Mai întâi, coloniile, acum, Franța.
‎E următoarea țară ‎în care o să fie revoluție.
‎Am pus bani deoparte în toată lumea.
‎La primul semn de necaz, am șters-o.
‎Între timp…
‎Lucrez în transporturi.
‎Există un nou sistem, duc produse ‎englezești de bumbac în Africa
‎și umplu vaporul cu negri înghesuiți.
‎Traversează Atlanticul cu ei.
‎Apoi vaporul se întoarce aici cu bumbac, ‎tutun și zahăr.
‎Ce?
‎E o mârșăvie ‎ca un om să înrobească un altul.
‎Așa stau lucrurile.
‎Îți sugerez să-ți găsești altă afacere, ‎Robert Gadling.
‎Îmi dai sfaturi?
‎După 400 de ani?
‎Parcă ziceai să trăiesc cum poftesc.
‎Alegerea îți aparține.
‎Dar de ce le răpești posibilitatea asta?
‎O să mă gândesc la sfatul tău.
‎Am văzut ‎Regele Lear‎ ieri.
‎Dna Siddons o juca pe Goneril. ‎Idioții au făcut finalul fericit.
‎N-o să dureze.
‎Poveștile mărețe revin mereu ‎la forma inițială.
‎Băiatul ăla, Will Shakespeare.
‎S-a dovedit un dramaturg bunicel, ‎până la urmă.
‎Ai făcut o înțelegere cu el, nu?
‎Poate.
‎Ce i-ai cerut? Sufletul?
‎Nu, ar fi fost prea grosolan.
‎Ne întâlnim aici de 400 de ani,
‎dar sunt atâtea lucruri ‎pe care nu le știu.
‎Cine ești cu adevărat?
‎Cum te cheamă?
‎Asta pot să vă întreb eu ‎pe amândoi, domnilor.
‎Nu vă obosiți să vă ridicați.
‎Ei sunt Michael și Tobias.
‎Contrabandiști.
‎Dar le-ar plăcea ‎să-și rotunjească veniturile tăind gâturi.
‎Dacă vă mișcați, o să vi le taie.
‎Prin partea asta a Londrei umblă vorba
‎că Diavolul și Evreul Rătăcitor se ‎întâlnesc o dată pe secol într-o tavernă.
‎Acum doi ani, am găsit hârtia asta
‎cusută în cămașa unui mort.
‎Ăla sunt eu?
‎Arăt groaznic. Tu arăți și mai rău.
‎Vii la cârciuma asta ‎o dată la o sută de ani,
‎faci târguri cu oamenii, ‎oferi daruri, nemurire,
‎iar acum o vreau și eu.
‎N-aveți nimic de spus?
‎Nu sunt Diavolul.
‎Și eu nu sunt evreu.
‎Pe naiba!
‎Atunci, ce ființe sunteți?
‎Cine întreabă?
‎Sunt lady Johanna Constantine.
‎Veniți amândoi cu mine. ‎Trăsura mea e afară.
‎Aveți multe să-mi spuneți.
‎Am atâtea de învățat.
‎Nu.
‎Nu prea cred.
‎Ridicați-vă!
‎Stai!
‎Nu.
‎Nu tu.
‎Îmi pare rău.
‎Ce i-ai făcut?
‎Are vechi fantome pe care i le-am arătat.
‎Nu era nevoie să-mi sari în apărare.
‎Evident.
‎Dar nu voiam să beau singur aici ‎peste o sută de ani.
‎Vrei să mergem la altă cârciumă?
‎Poate le-a spus și altora de întâlnire.
‎N-ai fi în siguranță.
‎Ba da.
‎Sunt nemuritor, ai uitat?
‎Da. Dar poți fi rănit sau capturat.
‎Trebuie să fim precauți.
‎Întotdeauna.
‎Peste o sută de ani?
‎Peste o sută de ani.
‎Prima oară am văzut un stegar ‎În regimentul de dragoni
‎I-am dat ce nu-i plăcea
‎Și i-am furat lingurile de argint
‎M-ați speriat, domnule.
‎O clipă, ‎am crezut că sunteți Jack Spintecătorul.
‎Nu.
‎Știu, domnule. Glumeam și eu.
‎Mă cinstiți cu un pahar?
‎Și poate și o ciocăneală scurtă?
‎Călăriți-mă zdravăn cu bastonul dv.!
‎Nu prea cred.
‎Oricum nu erai în stare, curist slăbănog!
‎Lou!
‎Ia-ți ceva de băut.
‎Poate un pahar.
‎Scuze pentru Lou Bețiva.
‎Lou Bețiva. Așa i se spune?
‎Aici i se spune „Spitalul”.
‎De ce?
‎Pentru că e internată des
‎și pentru că a trimis mulți bărbați acolo.
‎- Habar n-am cum o cheamă. ‎- Louise Baldwin.
‎Tatăl ei a fost militar.
‎Vărul ei a violat-o, ‎a lăsat-o gravidă și a abandonat-o
‎când era doar o copilă.
‎De unde știi toate astea?
‎Ai paharul gol. Ai nevoie de vin.
‎O știai pe lady Johanna. ‎O știi pe Lou Bețiva.
‎Știi pe toată lumea, nu?
‎Am mai văzut-o.
‎Pe lady Johanna?
‎A făcut ceva pentru mine ‎și s-a descurcat de minune.
‎E singurul lucru pe care l-am învățat ‎în 500 de ani.
‎Oamenii sunt aproape mereu mai buni ‎decât crezi.
‎Nu și eu. Sunt neschimbat.
‎Cred că poate te-ai schimbat.
‎Poate că am învățat un pic ‎din greșeli, dar…
‎asta nu mă împiedică să le fac.
‎Cred că tu te-ai schimbat.
‎Cum așa?
‎Știu de ce ne întâlnim aici ‎secole la rând.
‎Nu pentru că vrei să vezi ‎dacă am ajuns să-mi doresc moartea.
‎Nu cred că o să mi-o doresc vreodată.
‎Deja știi asta despre mine.
‎Cred că vii pentru altceva.
‎Pentru ce anume?
‎Pentru prietenie.
‎Cred că te simți singur.
‎Îndrăznești…
‎- Nu spun… ‎- Îndrăznești…
‎să sugerezi ‎că eu aș avea nevoie de compania ta?
‎Da.
‎Atunci, o să plec, ‎să-ți demonstrez că te înșeli.
‎Eu o să fiu aici peste o sută de ani.
‎Dacă vii și tu, ‎o faci pentru că suntem prieteni.
‎Nu din alt motiv, nu?
‎Băga-mi-aș!
‎Impozitele lui Thatcher…
‎O să fie revoluție.
‎Te bărbierești, te îmbraci, ‎îți iei o slujbă unde ai câștiga
‎mai mult din ajutorul de șomaj.
‎…sub rochie.
‎Iar femeia zice: ‎„Iar vânezi iepuri, părinte?”
‎Pot să…
‎Aștept pe cineva.
‎Un whisky.
‎De care anume? Avem meniu acum.
‎Care-i cel mai vechi?
‎Am un Glen Grant care ți-ar putea fi tată.
‎Nu sunt așa tânăr.
‎Aștepți pe cineva?
‎Cred că mi-a tras plasă.
‎Ne-am certat ‎ultima dată când am fost aici.
‎A fost vina mea.
‎Aș vrea să pot spune că eram beat, ‎dar am fost doar idiot.
‎Am văzut mulți prieteni ‎certându-se în baruri.
‎Și râdeau de întâmplare mai târziu.
‎Poate peste o sută de ani.
‎Trebuie să vă găsiți altă cârciumă.
‎Asta a fost vândută ‎ca să construiască un bloc.
‎Consiliul încearcă să-i oprească,
‎dar, dacă ai destui bani în țara asta,
‎poți să faci orice.
‎Îți mai torn un pahar cât aștepți?
‎Da, te rog.
‎PAZĂ NON-STOP ‎NU INTRAȚI
‎NOUL HAN
‎Ai întârziat.
‎Îți datorez scuze.
‎Am auzit că nu-i politicos ‎să-ți lași prietenii să aștepte.
‎Vino, dragul meu frate!
‎Sunt eu, Dorința.
‎Stau în galeria mea, ‎am sigiliul tău în mână.
‎Fratele nostru a reușit ‎să scape din cușcă.
‎Planul nostru a eșuat.
‎Nicio grijă, am unul nou.
‎Subtitrarea: Robert Ciubotaru