SERIÁL NETFLIX
SEN O TISÍCI KOČKÁCH
Dělej, zlato, pojď si už lehnout.
Hned jsem tam, lásko. Jen uložím kotě do košíku.
Nech dveře otevřené, ať může na bedýnku.
Dobrou noc, chlupáčku.
Je to dnes. Půjdeš?
Měla by to být zábava, když nic jiného.
Nedostanu se ven. Všechny průchody jsou zavřené.
Všechny ne.
Tamhle nahoře. Okno je pootevřené. Tamtudy se ven dostaneš.
Pospěš si, mrně. Tohle nesmíme propást.
Dobrý skok. Jen musíš zapracovat na dopadu.
Dělej. Noc nepočká.
Jaká bude?
Kdo ví? Já teda ne.
Zdravím, noční spolutuláci.
Ahoj. Jdeme se na ni podívat.
Já taky.
I když v tom nevidím velký smysl.
Tak proč jsi tady?
Možná ze zvědavosti.
Chci slyšet, co bude říkat.
To my všichni, mrně.
Kde je?
Sestry, bratři, dobrý lov.
Někteří z vás přišli zdaleka vyslechnout si moje poselství.
Opustili jste svá teplá, útulná místa, a doufám, že až skončíme,
budete všichni sdílet můj sen.
Nebyla jsem vždy taková, jak mě vidíte dnes.
Kdysi jsem, jako mnozí z vás, žila v jejich světě.
A jako vy jsem se napálila.
Krmili mě a poskytovali mi pohodlí. Sloužili mi.
Na oplátku chtěli jen mou náklonnost.
To vlastně nic nestojí.
Byl silný a rychlý.
Drápy a zuby měl ostré jak břitva.
Byl můj vyvolený.
Už jsem ho nikdy neviděla, ale nezapomněla jsem na něj.
Nepamatovala jsem si svou matku, ale přísahala jsem, že já budu jiná.
Naučím je mýt se, chodit potichu, lovit.
Vědělas, že má touhy.
Proč jsi ji neudržela uvnitř?
Podle mě jsou roztomilá.
Roztomilá? Je to čistokrevná registrovaná modrá.
Tohle jsou kříženci. Nemají žádnou cenu.
- Co s nimi chceš dělat? - Neboj.
Postarám se o to.
Paule!
Cítila jsem je z dálky, ve tmě, jak je studená voda pohltila.
Cítila jsem, jak se zmítají a slepě drápou.
Cítila jsem, jak mě ve svém strachu volají.
A pak… byla pryč.
Proboha, ona tomu přece nerozumí.
Koukni se na ni. Nejspíš se jí ulevilo.
Kdo by stál o čtyři uřvané spratky?
Asi máš pravdu.
Prostě se cítím provinile.
Tehdy jsem poznala, že jsem lhala sama sobě. Že jsme podřízené.
Dokud jsme žily s lidmi, nemohly jsme se považovat za svobodné.
A tak jsem se modlila.
Modlila jsem se k temnotě, k noci.
Modlila jsem se ke králi koček,
který chodí mezi námi, a my ho neznáme.
A… snila jsem.
Proč jsi sem přišla, kočičko? Do srdce Snění?
Pro tebe tu nic není.
Přišla jsem pro spravedlnost.
Za prozřením. Moudrostí.
Spravedlnost je klam.
Ani moudrost zde nemá místo.
Ale prozření… to je doména Snu,
pokud je tvé srdce silné a nemáš strach.
Nebojím se ničeho.
Tamhle v té hoře je jeskyně. Tam ho najdeš.
Ale cesta je těžká.
Malá kočka by mohla přijít k velké újmě, pokud sejde z cesty.
Kočky chodí vlastními cestami.
Šla jsem Lesem duchů, kde na mě šeptali mrtví a ztracení.
Kde mě volaly mé děti.
Ale šla jsem dál.
Šla jsem Chladnými místy,
kde každý krok bolel, každá chvíle byla muka.
Šla jsem Mokřinou, která mi znecitlivěla tlapky a promočila srst.
Ale přesto jsem šla dál.
Šla jsem Temnotou, pustinou,
která ze mě všechno vysála.
Vše, co mě dělá tím, čím jsem.
A i když jsem už ani nevěděla proč, šla jsem dál.
Když jsem po čase přišla k sobě, byla jsem na hoře.
Jdu navštívit Kočku Snů.
Proč bychom tě měli vpustit?
Proč by se měl obtěžovat kvůli někomu, jako jsi ty?
Hrstce chlupů a kostí. Stěží kočce.
Došla jsem příliš daleko, abych se dala odmítnout.
Přednesu svou záležitost tomu, za kým jsem přišla, a pouze jemu.
Jsem kočka. Poradím si sama.
Vstup tedy, hrdá kočko.
Ale varuji tě.
Sny něco stojí.
A já šla dál.
Jsem zde.
A kdo jsi?
Kočka. Tulák bloudící nocí.
Mrtvá vrána mě sem poslala za prozřením.
Chci vědět, proč mi mohli vzít mé děti.
Proč takhle žijeme?
Nerozumím tomu.
Kočka smí pohledět na krále. Aspoň se to říká.
Pohleď tedy do mých očí, sestřičko.
A v jeho očích jsem viděla všechno.
Uviděla jsem pravdu. Naši pravdu.
A bylo to víc, než jsem si kdy představovala.
Před dávnými dobami vládly tomuto světu kočky.
Byly jsme tehdy větší. Všechno nám sloužilo.
Lidé byli maličcí tvorové. Ne větší než jsme teď my.
Starali se o nás, krmili nás.
Když měsíc zářil v úplňku, lovily jsme je.
Chytat je bylo větší potěšení než lovit ptáky.
Radost těch dnů jsem viděla v jeho očích,
tu hru kočky s člověkem.
Pak mezi lidmi povstal jeden z nich,
inspirován snem, který jim vyprávěl.
Svět tvoří sny.
Tvoří ho nanovo každou noc.
Nesněte o světě, jaký je dnes.
Sněte o novém světě.
Kde už nebudeme loveny, nebudeme kořistí.
Jemuž budeme vládnout.
Jestli nás o něm bude snít dost, stane se skutečností. Svět vytvářejí sny.
Mezi lidmi se to rozneslo, ale chvíli se nic nedělo.
Ale jedné noci jich o tom snilo dost.
Nebylo jich moc, snad tisíc, víc ne.
Snili.
A následující den… bylo všechno jinak.
Byly jsme kořistí jim, psům, jejich kovovým strojům.
Byly jsme malé, a oni obrovští.
Takže změnili svět? Udělali ho takovým, jaký je dnes?
Ne docela.
Ten svět si vysnili jako odjakživa takový, jaký je teď.
Svět, kde vládly kočky, nikdy nebyl.
Změnili ho od počátku do skonání věků.
Vždy byl takový.
Už tomu rozumíš?
Ano, rozumím.
Víš tedy, co musí být tvým úkolem. Jaké břímě musíš nést.
Jsi dost silná?
Ano, já…
Doufám.
Probuď se tedy. S mým požehnáním.
Víte, viděla jsem zranitelnost toho, co mi ukázal.
Té noci jsem odešla šířit dobrou zprávu.
A teď putuji z místa na místo.
Kázala jsem divokým kočkám v pustinách
a křičela své poselství ke hvězdám.
Šeptala jsem ho kočkám v uličkách.
Kamkoli jsem se vydala, mé poselství bylo stejné.
Sněte o něm.
Když nás bude dost, pouhý tisíc, můžeme vysnít svět, kde žádná kočka nebude trpět
a žádné kotě nezemře, studené a osamělé.
Kde všechny kočky budou královnami a králi stvoření.
To je mé poselství.
A já půjdu dál a budu ho opakovat, dokud nezemřu,
nebo dokud tisíc koček nevyslyší má slova, neuvěří jim a nezačne snít.
A přijdeme zase… do ráje.
Paní?
Já věřím.
Pak je naděje, dítě.
Aspoň byla zábavná. To jí musím přiznat.
Myslíš, že se stane to, co řekla?
Chtěl bych vidět, jak někdo, prorok, Bůh nebo král
přesvědčí tisíc koček dělat cokoli současně.
Brzy vyjde slunce.
Pojď, musíš domů, maličká.
Podívej, ještě spí.
Myslím, že se jí něco zdá.
O čem asi tak kočky sní.
Podle toho škubání asi něco loví.
Koukni se na ni. Není roztomilá?
Je. Vážně je roztomilá.
KALLIOPÉ
Nemůžete nutit postavu, aby něco dělala
jen proto, že je to pro vás jako autora snadnější.
SRPEN 2018
Postava musí být na prvním místě.
Všechno ostatní až za ní.
ŘÍZENÍ VYPRÁVĚNÍ
Každý dějový zvrat, každá řádka dialogu.
Každé… napjaté, výmluvné ticho.
Nějaké dotazy?
Jo.
Mohl byste nám říct něco o svém postupu?
Máte nějakou radu pro ty z nás, kdo právě začínají
a je pro ně těžké nebýt znechucení vším, co napíšou?
Bohužel musím říct, že to dělám už velmi dlouho, a…
není to o nic snazší.
Ale snažte se nedat odradit, když je to těžké.
Můj první román odmítlo sedm nakladatelů,
než se stal bestselerem, takže…
Dobrá. To je pro dnešek vše.
Nezapomeňte na úkol. Stejná událost
vyprávěná dvěma postavami ze zcela jiného úhlu pohledu.
Máte to?
Dalo to práci, ale…
Jo.
To je…
Perfektní. Děkuju.
Není zač.
Je obdivuhodné,
kam až spisovatel jako vy zajde, když jde o průzkum.
No, znát budoucí doktorku se hodí.
Chtěla jsem být spisovatelkou,
ale rodiče trvali na něčem solidnějším.
Pořád píšu, když mám čas, ale…
Vaši rodiče jsou moudří.
Jste na tom líp, věřte mi.
Tak co vám dlužím?
- Nic. - Přestaňte. Noro…
Čestně.
Nejspíš by ho stejně spálili.
Jen nikomu neříkejte, odkud ho máte.
Neřeknu. Slibuju.
A… kdyby vám to nevadilo.
Podepsal byste mi to?
R. MADOC - KABARET DR. CALIGARIHO
Ovšem.
Tušíte, kdy vyjde ta nová kniha?
Ne. Ale určitě budete v poděkování.
Je to pokračování?
Nebo něco nového?
To bych vám řekl moc.
Kdo je to?
Richard Madoc za Erasmem Fryem.
Hned jsem dole.
Jste sám?
Sám. Mám to.
Tak pojďte dál, drahý hochu, pojďte dál.
Jak se máte, Richarde?
Napsal jste poslední dobou něco hlubokého a strhujícího?
Víte, že ne, pane Fryi.
Ne.
Rok jsem nenapsal ani slovo. Všechno jsem zahodil.
Tak navrhuji, abyste se posadil, dal si drink
a ukázal mi můj dárek, ne nutně v tomto pořadí.
Jo.
Výborně, drahý hochu.
Pravý trichobezoár.
Víte, co to je?
Obvykle se odstraňují z žaludků mladých žen,
které mají ve zvyku pojídat své vlastní vlasy.
Říká se tomu Rapunzelin syndrom.
Kdysi se věřilo, že bezoáry mají mystickou moc.
Že dokážou zneškodnit jed, uzdravit nemocné.
Eduard IV. přežil následky otrávené rány
jen díky vlastnictví bezoáru.
Ano, chápu, už zase poučuji.
Starý spisovatel, který nemá s kým mluvit, si oblíbí zvuk vlastního hlasu.
Ale teď byste asi chtěl svůj dárek vy.
Když mi bylo 27, byl jsem na hoře Helikón.
Dělal jsem průzkum pro další román, přesvědčený, že toho nechám.
Byl plný řecké mytologie.
A objevil jsem tam hromadu starověkých textů
o múzách a jak je ovládnout
pomocí kouzelné byliny, čarodějného česneku a jistých ztracených rituálů.
Nejtěžší bylo dostat ji do Anglie.
Tady je.
Co bys chtěl teď, Erasme?
Mám hrát pro tvé pobavení?
Bude tento muž naše publikum?
To je Richard Madoc. Spisovatel.
Nebo aspoň napsal výjimečně úspěšný první román.
Ale teď není schopný napsat cokoli jiného.
Richarde, to je Kalliopé, nejmladší z devíti sester.
Byla Homérovou múzou. Tak by měla být dost dobrá i pro vás.
Kalliopé, dávám tě Richardovi.
Teď jsi jeho.
Ale řekl jsi, že mě propustíš, než zemřeš.
„Nevěř knížatům“, drahá.
Ani stárnoucímu spisovateli, který nikdy nebyl zářným příkladem,
pokud jde o dodržování daného slova.
Ale slíbils to.
Spisovatelé jsou lháři, drahá.
To už teď jistě víš.
Nebojte se. Nemůže utéct.
Teď je k vám připoutaná stejně jako kdysi ke mně.
Tak proč musí být pod zámkem?
Protože jsem nesnesl dívat se na ten její
našpulený, ukřivděný obličej celý den.
Vy to taky nesnesete. To vás ujišťuju.
Nevím, jestli to můžu udělat.
Samozřejmě že ano, drahý hochu.
Prý by se jí měl člověk dvořit.
Ale musím říct, že nejúčinnější je síla.
Nenechte se ošálit. Ona není člověk.
Je tisíc let stará. Pro toto byla stvořena.
Smyslem její existence je inspirovat muže, jako jsme my.
Koneckonců mi přinesla věhlas,
slávu, romány, básně, hry.
Uvidíte.
Pokud je to pravda, proč byste…
Můj čas vypršel. Má nejlepší díla se už netisknou.
Ani ta inspirovaná múzou.
Erasma Frye už nikdo nečte.
Teď si tu mrchu odveďte, Richarde. Už nechci nikdy vidět ani jednoho z vás.
Jestli ale někdy pocítíte jiskru vděčnosti,
mohl byste svého vydavatele přesvědčit, aby vrátil do tisku Svíce přichází.
Na tu jsem byl obzvlášť pyšný.
Já…
Potřebuju čas, abych si rozmyslel, co budu dělat.
Co je tu k přemýšlení?
Jsem bohyně.
Diova dcera.
Nejsem majetek,
který můžeš vlastnit, používat a obchodovat s ním.
Musíš mě propustit.
- Stačí, když to vyslovíš. - Udělám to. Slibuju.
Ale…
Nemohla bys mi nejdřív pomoct?
Inspirovat mě?
Jen pro jednu knihu, pak tě nechám jít.
Přísahám.
„Spisovatelé jsou lháři.“
Všichni ne.
Jen jednu knihu.
Prosím.
Vybírám si, s kým se dělím o své dary.
Možná čas na rozmyšlenou potřebujeme oba.
NÁZEV BUDE DOPLNĚN - ROMÁN RICHARDA MADOCA
POKRAČOVÁNÍ KABARETU?
KABARET DR. CALIGARIHO
@RICMADOC KDE JE DRUHÝ ROMÁN?
Na hranici, přímo na čáře, ani na jedné straně ani na druhé,
v šedé zóně, kde nic nebylo úplně jasné.
Nikdo nemohl mít jasno.
Neumíme se vyjadřovat, motáme slova.
Nedokázali jsme přesně určit, co udělal, že nám to přišlo špatné.
Jo, Bob si myslí, že jsi blázen.
Snažíš se mi dvořit dárky?
Nedělá se to tak?
Myslím, že víš, jak se to dělá.
Umělec se k múzám modlí.
Slibuje, že bude bohyním sloužit a bude jim oddaný
výměnou za božskou inspiraci.
Umělec nezadržuje múzu proti její vůli.
Erasmu Fryovi jsi dala, co chtěl.
Nedala.
Sebral mi to.
Vrátila jsem se na Helikón.
K posvátným pramenům.
Položila jsem svůj svitek na břeh a šla se koupat jako vždycky.
Našel ho tam.
Přečetl ho
a řekl:
„Kalliopé, můžeš mě nazývat svým pánem.“
A pak můj svitek spálil, což mě připoutalo k němu a teď k tobě.
Dokud neřekneš, že jsem svobodná jako ty.
Já že jsem svobodný?
Před dvěma lety jsem na tu knihu vzal zálohu.
Ještě jsem s ní ani nezačal.
Ani nevím, o čem je.
Topím se, Kalliopé.
Prosím.
Moc tě prosím.
Požádej mě znova… až budu volná.
Doufám sakra, že píšeš.
Psal bych, kdybys nevolal a neobtěžoval mě.
Právě volali tví vydavatelé a obtěžovali mě.
Chtějí tu knihu hned.
Potřebuju jen pár týdnů.
Ricky, už máš devět měsíců zpoždění.
Technicky jsi porušil…
Nevím, co po mně chtějí, Larry. Tyhle věci vyžadují čas.
Čas jsi měl, Ricky.
Svůj čas sis vybral. Taky sis vzal jejich peníze.
Já vím.
Musíš jim něco dát, aby…
Cokoli, kapitolu. Jinak smlouvu zruší
- a budou chtít tu zálohu zpátky. - Ale…
A nic s tím nenadělám,
protože už nebudeš můj klient.
Je to jasné?
Nenech se ošálit. Ona není člověk.
Je tisíc let stará. Pro toto byla stvořena.
Smyslem její existence je inspirovat muže, jako jsme my.
Ricku? Řekni něco, ať vím, že rozumíš.
Rozumím.
Něco ti pošlu.
Kalliopé.
Milosrdné paní,
matko Kamén, slyšte mou modlitbu.
To jsem já, vaše dcera,
Kalliopé, která vás volá, abyste mě odtud vysvobodily.
Paní rozjímání, vzpomínek a písní,
slyšte mě.
To stačí, krásnohlasá.
Cítíme tvou bolest, ale nemůžeme ti pomoci.
Byla jsi lapena na Helikónu podle Mystérií.
Jsi vázána podle práva.
Ale to je nespravedlivé, mé matky.
Nemůžete něco udělat?
Nikdo se za mě nemůže přimluvit?
Je málo starých sil, ochotných
nebo schopných vměšovat se dnes do záležitostí smrtelníků.
Mnoho bohů zemřelo, má dcero. Pouze Věční nikdy nezmizí.
A i oni mají v poslední době těžké období.
Přesto… každá troška pomůže,
jak řekla stařena, když se vymočila do moře.
Věční. To je nápad.
Koneckonců Král snů a Kalliopé si kdysi byli blízcí.
Ne na dlouho. A nezapomeň, sestro, že se nerozešli v nejlepším.
Přesto.
Porodila jeho dítě.
Toho chlapce, který šel do Hádu pro svou milou a zemřel v Thrákii
roztrhán pro svatokrádež.
Taky měl krásný hlas.
Orfeus.
Král snů mi nikdy nepomůže.
Po tom, co jsem mu udělala.
Nenávidí mě za to a já jím pohrdám.
Jeho pomoc bych nepřijala.
Bláhové dítě.
Oneiros není schopen ti pomoci, i kdyby sis to přála,
což se mi nezdá.
Tvůj bývalý manžel byl stejně jako ty lapen smrtelníky.
Je uvězněn pod zemí.
Nechal svou říši ve spárech spavé nemoci.
A záplavě snů a nočních můr působících chaos.
Je mi líto, malá.
Ne.
Tvé modlitby byly zbytečné.
Nemůžeme pro tebe nic udělat.
Prosím.
A ty můžeš jen doufat.
Prosím, nenechávejte mě tu.
Moc vás prosím.
SRPEN 2020
Máme tu pěknou válku nabídek.
Stojí o něj každé velké studio.
Film, televize, streamování.
Kdo je favorit?
Ten, kdo ho nechá psát a režírovat.
To nenechají ani Jo Rowlingovou.
Tak to potřebuje nového agenta. Řekni jí, ať mi zavolá.
Nikdy nepochopím, jak mohl být žánr beletrie
nominovaný, natož dostat se do užšího výběru.
Výbor měl pocit, že Madocova nová kniha žánr přesáhla.
Četls ji?
Samozřejmě že ne.
Já jo. A jako by ji napsal úplně jiný člověk.
Je to úžasná kniha.
Pozoruhodná.
Už jen bohatstvím materiálu.
Ano. Proč si ale změnil jméno?
- Jak to myslíš? - Z Richarda na Rica bez „k“?
Asi je to odkaz k námětu románu, kterým je znovuobjevování.
Já myslím, že to ukazuje autorovu domýšlivost.
Kde jsme to byli?
Říkala jsem, jak moc se mi líbila vaše charakteristika Aileen.
V beletrii není dost silných ženských postav.
Ani v té napsané ženami.
Souhlasím.
Vím, že je momentálně módní říkat,
že o ženské zkušenosti umí psát autenticky pouze ženy,
ale… no…
mám sklon považovat se za feministického spisovatele.
A odkud se ten hlas ve vás bere?
Ženský hlas?
Od žen v mém životě.
SRPEN 2022
Točím v Los Angeles filmovou verzi.
Studio mi najalo soukromý tryskáč.
Takže by neměl být problém dostat tě do země.
A kdo ví?
RIC MADOC - ORLÍ KAMENY
Možná se rozhodneme zůstat v LA.
„My“ se rozhodneme?
Nemůžeš se těšit z našeho úspěchu?
Aspoň na vteřinu?
Vyprávíme příběhy, které lidi dojímají a inspirují.
Nebyly snad Múzy stvořeny právě k tomu?
Mé sestry bohyně a já jsme se narodily. Nebyly jsme stvořeny.
Promiň. To je Larry.
Mluvils se studiem?
ŠÍPKOVÁ RŮŽENKA SE PROBUDILA
Ne, potřebuju, aby se hned na začátku zaručili,
že obsazení a štáb budou tvořit aspoň z 50 procent ženy
a barevní lidé.
A pak to musíme zveřejnit,
aby od toho nemohli ustoupit, až začnou najímat lidi.
Jak jsme na tom s penězi?
Děláš si ze mě sakra srandu?
Ne.
Volám tě, Oneire, abys mě vyslyšel
a přišel mi na pomoc, když nahlas vyslovím tvé jméno.
Morfeus?
Co to znamená?
Je to jméno Boha snů.
Ty mu píšeš dopis?
Něco takového.
Jsi moje.
Podle zákona.
Bůh snů tě zachránit nemůže.
Dík, že ten rozhovor může být u vás doma.
Děkuji za zveřejnění informací o nové knize.
Chtěla bych začít otázkou, jaké literární vlivy vás formovaly.
Vůbec bych nebyl spisovatel,
kdybych nečetl autorky jako Shirley Jacksonová,
Margaret Atwoodová a Octavie E. Butlerová.
Po přečtení Orlích kamenů mi na mysli vytanul nedávno
zesnulý spisovatel Erasmus Fry.
Promiňte, řekla jste „zesnulý“ Erasmus Fry?
On…
Zemřel?
Loni v létě. Znal jste ho?
Neznal. Já…
Párkrát jsme se setkali.
Byl… velmi laskavý, co se týče mé práce.
Muselo mu být skoro 90. On…
Zemřel stářím?
Ne.
Ve skutečnosti se otrávil.
Zjevně to poslední, co udělal, byl dopis jeho starému vydavateli,
kde ho žádal, aby vrátil jednu z jeho knih do tisku.
Svíce přichází, předpokládám.
Myslím že ano. Jak jste to věděl?
V dospívání to byla asi má nejoblíbenější kniha.
Velmi dojemná, upřímná a…
zvláštní.
Ubohý stařík.
Škoda že ho lidé přestali číst. Že jeho dílo vyšlo z módy.
Toho se vy nemusíte bát. Jste Richard Madoc.
Promiňte. Ric Madoc.
Dobrá. Další otázka.
Tys přišel.
Volalas mě.
Prý jsi byl uvězněný stejně jako já.
Jako ty ne.
Mé utrpení bylo ničím v porovnání s tvým.
To neříkej.
Srovnávání našeho utrpení ho jen umocňuje.
Bolelo mě, když jsem slyšela o tvém neštěstí.
Jsem ráda, že jsi volný.
Ty jsi zde vázána zákonem.
Vím, že mě nemůžeš osvobodit.
To může jen on,
ale možná bys ho mohl… inspirovat.
Aby mě pustil.
To vše udělám… a víc.
Sne…
Musí být potrestán.
Jak? Jaký trest by byl dostatečný?
Ani jeho smrt by mi nevrátila, co mi vzal.
Je nula.
Je jen člověk.
Nemohu ho nechat svobodně odejít.
Proč? Protože jsem kdysi byla tvoje?
Protože ti ublížil.
Když jsem tě naposled viděl, řeklas, že už se mnou nikdy nepromluvíš.
Promiň, já…
Nevěděla jsem, kam jinam se obrátit.
Nechápej mě špatně.
Když jsem slyšel, že mě voláš, i po tak dlouhé době…
Dovol, ať ti pomůžu.
Prosím.
Aspoň to ti dlužím.
Co mu uděláš?
Co… Kdo sakra jste?
- Vypadněte z mého domu. - Mlčte.
Držíte tu ženu proti její vůli.
Přišel jsem vás požádat, abyste ji pustil.
Zbláznil jste se?
Nikdo tu není. Volám policii. Víte, kdo jsem?
Vím přesně, kdo a co jste, Richarde Madocu.
Zavoláte policii?
Ne, nebudu volat žádnou lidskou agenturu.
Prostě ji pusťte.
Nechápete to, já ji potřebuju.
Kdybych ji neměl, nemohl bych psát, neměl bych nápady.
- Heleďte, mám peníze. - Zmlkněte.
Je v zajetí víc než 60 let.
Ponížená, zneužitá, poskvrněná.
A vy ji nepustíte, protože potřebujete nápady?
Pokud vám jde o nápady, dostane se vám jich
vrchovatou měrou.
Cos mi to udělala?
Teď mi budeš působit noční můry?
Řekni!
Nic jsem ti neudělala, Richarde Madocu.
Potkal jsi Morfea,
kterému Římané říkali Měňavec.
Kdysi byl mým manželem.
A otcem mého syna.
Nevěděl jsem, že máš syna.
Ty o mně nevíš nic.
Ale je příliš pozdě, aby ses teď staral.
„A v temnotě
přemýšlel o příbězích ve všech hvězdách,
jako světluškách.
Mihotajících se… pohasínajících… v noci.“
ORLÍ KAMENY
Nějaké dotazy?
Ta mladá dáma v třetí řadě.
Vaše dílo zahrnuje tolik žánrů,
tolik světů, tolik různých postav.
Smím se zeptat, odkud se to všechno bere?
Podle mě… nápady odnikud nepřicházejí.
Jsou všude kolem nás, pořád.
Mohl bych napsat celý román odehrávající se na… autorském čtení.
Kde… něco by se mohlo stát ve světě venku,
nějaká katastrofa, ale publikum by bylo v bezpečí…
dokud by autor pokračoval ve čtení.
Děkuji.
Nebo… příběh o bratrstvu kritiků.
V reálu o temných bratřích spojených bezbožnými zákony a krvavými sliby.
Aby zničili autora,
obětují dítě a odslouží kritickou mši.
Nebo o městě, kde jsou ulice dlážděny časem.
O vlaku plném mlčících žen, který řídí slepý muž.
O hlavách ze světla… Promiňte.
Omluvte mě, pardon.
O zlatém rybkodlakovi, který se za úplňku mění ve vlka.
O muži, který zdědí kartu do knihovny v Alexandrii.
O dvou stařenách, co berou na dovolenou lasici.
Báseň o mlčení
s použitím slov… temný, rozedraný,
nikdy, křik, oheň, polibek…
O starci, který má ve sklenici od džemu vesmír.
O muži zamilovaném do papírové panenky.
Pane Madocu, jsem Nora. Co se vám stalo s rukama?
Bože, mám tolik nápadů.
Neměl jsem pero ani papír, tak jsem použil své ruce.
Řekl jsem, že potřebuju nápady, ale přicházejí moc rychle.
Musí do nemocnice.
Ne. Prosím, jeďte ke mně domů.
V pokoji nahoře je žena.
Je tam zamčená.
Řekněte jí, že může jít, že ji propouštím.
Nerozumím.
Vemte si mé klíče. Pusťte ji ven. Ať odejde. Ať jde pryč.
Kdysi jsem vám podepsal knihu, že?
Prosím.
Dobře, půjdu.
Jen ať to přestane.
Řekněte jí, že se omlouvám.
Magické a alchymistické vztahy nahlížené jako cargo kult.
Sejdeme se v nemocnici.
Západ slunce nad Parthenonem. Žraločí polévka.
Slavík, růžový keř a černý gumový obojek pro psa.
Haló?
SVÍCE PŘICHÁZÍ - ERASMUS FRY
Je po všem.
Děkuju.
Jen jsem odpověděl na tvé volání.
Co teď budeš dělat?
Musím se
pokusit zajistit, aby se tohle už nikdy nikomu nestalo.
Jak?
Nevím.
Inspirováním lidí, aby pro sebe a jeden pro druhého chtěli něco lepšího.
Změnou zákonů, které umožnily mé zajetí.
Napsaných už dávno, do nichž jsme se sestrami nemohly mluvit.
Udělám totéž ve své říši.
Změnil ses, Oneire.
Za starých časů bys mě tu bez mrknutí nechal hnít.
Pořád mě nenávidíš za to… že jsem tě opustila?
- Že jsem tě vinila z toho, co se stalo? - Ne.
Poslední dobou jsem se hodně poučil a…
Na tom nesejde.
Necítím k tobě nenávist.
Už bys měl toho smrtelníka propustit.
Nechal mě jít,
a bez odpuštění se žádná rána nikdy nezhojí.
Odpustila bys mu to, co udělal?
Neodpustím to, co udělal,
ale musím odpustit tomu muži.
Ne kvůli němu.
Kvůli sobě.
Propustíš ho?
Pokud si to přeješ…
staniž se.
Jsem zpátky, pane Madocu. Jak se cítíte?
Já…
Už nevím. Pořád se snažím myslet.
Udělala jsem, co jste chtěl. Šla jsem k vám domů.
Byla tam jen kniha.
Něco mi řekla.
Měňavec.
Nějaké jméno. Napsala ho tam. Já…
Kéž bych si vzpomněl!
Najednou je tak těžké… myslet.
Měla bych někomu zavolat?
Je pryč.
A všechno zmizelo s ní.
Ty nápady, příběhy.
Všechny byly její.
Čí? O kom to mluvíte?
Nemám ponětí.
Nevím.
Můžu tě někdy ve Snění navštívit,
abychom si promluvili o našem synovi…
a… řádně ho oplakali?
Jednoho dne snad, ale…
Rozumím.
Děkuji, Oneire.
Nezapomenu ti to.
Měj se dobře.
Hodně štěstí.
Sbohem, Kalliopé.
Překlad titulků: Alena Nováková