СЕРІАЛ NETFLIX
СОН ПРО ТИСЯЧУ КОТІВ
Ну ж бо, любий, пора спатки.
Уже йду, люба. Лише віднесу кошеня до кошика.
Залиш двері відчиненими, щоб вона могла дістатися лотка.
На добраніч, пухчику.
Ось і ніч. Ти йдеш?
Розважимося, як мінімум.
Я не можу вибратися. Усе зачинено.
Ні, не все.
Там, нагорі. Та дірка частково відкрита. Зможеш пролізти.
Хвіст трубою, мала. Ми не можемо це проґавити.
Гарний стрибок. Та над приземленням ще слід попрацювати.
Ходімо. Справи не чекатимуть.
Яка вона?
Хто його зна. Точно не я.
Вітаю, друзі в тінях.
Привіт. Ми йдемо подивитися на неї.
Я теж.
Хоча я й не зовсім розумію навіщо.
Тоді чому йдеш?
Із цікавості, мабуть.
Я йду послухати, що вона скаже.
Як і ми всі, дитино. Як і ми всі.
Де ж вона?
Сестри, браття, вдалого вам полювання.
Дехто з вас здолав довгий шлях, аби почути моє сьогоднішнє звернення,
залишивши теплі, зручні кубла. Та я сподіваюся, що коли я закінчу,
ви всі розділите мою мрію.
Я не завжди була така, як зараз.
Колись, як і багато з вас, я жила з-поміж них.
І, як і ви, я себе обманювала.
Вони годували мене й надавали затишок. Вони мені служили.
І натомість вони хотіли лише моєї прихильності.
Дійсно, невеличка ціна.
Він був сильним і спритним.
Його пазурі та зуби були, наче леза.
Він був справжнім коханцем.
Більше я ніколи його не бачила, та я його не забула.
Я не пам'ятаю своєї матері, та я присягнулася, що такою не буду.
Що навчу їх вилизуватися, нечутно ступати й полювати.
Ти ж знала, що в неї тічка.
Чому ти не замкнула її?
Як на мене, вони милі.
Милі? Це чистокровна блю-пойнт із родоводом.
А ці — напівкровки. Вони нічого не варті.
-Що ти збираєшся з ними робити? -Не переймайся.
Я все владнаю.
Поле!
Я відчула їх здалеку, у темряві, коли холодна вода накрила їх.
Відчула, як вони вовтузяться і дряпаються наосліп.
Відчула, як вони перелякано кличуть мене.
А потім… вони зникли.
Заради бога, вона нічого не розуміє.
Глянь на неї. Та вона відчуває полегшення.
Кому потрібні чотири сопляки, що весь час верещать?
Може, ти й маєш рацію.
Я просто відчуваю себе винною.
Я знала тоді, що обманювала себе. Що ми підкорилися.
Доки ми живемо з людьми, ми не можемо назвати себе вільними.
Тож я молилася.
Я молилася темряві, молилася ночі.
Молилася Королю Котів,
тому, хто ходить поміж нас, та ми його не знаємо.
І… я заснула.
Чого ти прийшла сюди, маленька кицько — у серце Марення?
Тут нічого для тебе немає.
Я прийшла за справедливістю.
За прозрінням. За мудрістю.
Справедливість — це ілюзія.
І мудрості тут теж немає.
А от прозріння… це надбання Сну,
якщо в тебе мужнє серце, що не знає страху.
Я нічого не боюся.
У горах є печера. Ти знайдеш його там.
Але шлях нелегкий.
Маленька кицька може втрапити в халепу, якщо зійде зі стежки.
У котів власні стежки.
Я йшла Лісом примар, де чула шепіт мертвих і загублених.
Я чула, як мої діти кликали мене.
Та я йшла вперед.
Я йшла крізь Холоднечу,
де кожен крок був сповнений болем та мукою.
Я йшла крізь Вогкість, від якої мої лапи заніміли, а хутро намокло.
Та я однаково йшла вперед.
Я йшла крізь Пітьму, крізь Порожнечу,
де з мене висмоктали геть усе.
Усе, що робило мене тією, якою я є.
І навіть тоді, коли я вже не знала навіщо, я йшла вперед.
Через деякий час моє «я» повернулося до мене, і я опинилася в горах.
Я прийшла, аби зустрітися з Котом Снів.
Чому ми маємо тебе впустити?
Чому він має бути потривожений через таку, як ти?
Грудка з хутром і кістками. Лише подоба кицьки.
Я пройшла довгий шлях і не повертатимуся назад.
Я говоритиму лише з тим, до кого прийшла, і лише з ним.
Я кицька. Я сама вирішуватиму.
Що ж, заходь, горда кицько.
Але пам'ятай:
сни мають ціну.
І я увійшла.
Я тут.
Хто ти?
Кицька. Гуляю вночі сама по собі.
Мертва ворона послала мене за прозрінням.
Я хочу знати, чому їм можна забирати в мене моїх дітей?
Чому ми так живемо?
Я не розумію.
Кицька може глянути на короля. Принаймні так говорять.
Глянь мені в очі, моя сестро. Глянь мені в очі.
І в його очах я все побачила.
Я побачила правду. Нашу правду.
Вона перевершувала все, що я уявляла.
Багато-багато сезонів тому коти правили світом.
Тоді ми були більшими. Усе було створене для нас.
Люди були крихітними створіннями. Не більшими, ніж ми зараз.
Вони нас розчісували, годували.
У повню ми на них полювали.
Їх було ловити приємніше навіть за пташок.
Я побачила в його очах радість тих днів,
коли ми бавилися з людьми.
А потім один із людей повстав,
натхнений сном, який він їм розповів.
Сни змінюють світ.
Сни щоночі створюють новий світ.
Не мрійте про нинішній світ.
Мрійте про новий.
Про світ, в якому нас більше не їстимуть і не полюватимуть на нас.
Світ, яким керуватимемо ми.
Якщо він насниться достатній кількості, то це відбудеться. Мрії справдяться.
Ідея розійшлася серед людей, та деякий час нічого не відбувалося.
Аж поки однієї ночі їх не назбиралося достатньо.
Тих мрійників було не так вже й багато, до тисячі.
Вони мріяли вві сні.
І наступного дня все змінилось.
Ми стали жертвами їх, їхніх собак та металевих машин.
Ми стали крихітними, а вони — величезними.
То це вони змінили світ? Зробивши його таким, як зараз?
Не зовсім.
Вони помріяли про світ, який був би таким, як зараз, завжди.
Світ панування котів наче не існував.
Вони змінили світ від його народження і до скону віків.
І так стало завжди.
Тепер ти розумієш?
Так. Так, розумію.
Тоді ти розумієш і своє призначення. І який тягар тобі належить нести.
Чи достатньо ти сильна?
Так, я…
сподіваюся.
Тоді прокидайся, дитино. Із моїм благословенням.
Тоді я усвідомила вразливе місце того, про що він мені розповів.
І тієї ж ночі я пішла ширити добрі новини.
І от я подорожую з місця на місце.
Я промовляла до диких котів пусток,
волаючи своє слово до зірок.
Я муркотіла вуличним котам.
І де б я не була, я закликала до одного й того ж:
мрійте про це в снах.
Якщо нас стане достатньо, хоча б тисяча, ми створимо світ без котячих страждань
і без кошенят, що тонуть у холоді й страху.
Де всі коти є вершиною світобудови.
Таке моє послання.
І я буду нести його навсібіч доти, доки не помру,
або доки тисяча котів не почує мої слова, повірить у них і мріятиме одночасно.
І ми повернемо… свій рай.
Пані?
Я вірю.
Тоді в нас є надія, дитино.
Що ж, принаймні розважилися. Я б так сказав.
Думаєш, те, про що вона каже — можливо?
Я не вірю в те, що будь-хто — пророк, Бог чи король —
можуть переконати тисячу котів робити одночасно будь-що.
Скоро світанок.
Пора відвести тебе додому, маля.
Поглянь, вона досі спить.
Думаю, їй щось сниться.
Цікаво, що сниться котам.
Зважаючи на її брикання, вона, певне, на щось полює.
Поглянь на неї. Хіба ж це не мило?
Так і є. Дуже мило.
КАЛЛІОПА
Ви не можете змусити персонажа до чогось
лише тому, що вам так зручніше писати.
СЕРПЕНЬ 2018
Найголовніше — персонаж.
А лише потім решта.
КОНТРОЛЬ СЮЖЕТУ
Кожного сюжетного повороту, кожної репліки.
Кожної… напруженої, значущої паузи.
Запитання?
Прошу.
Чи не могли б ви розповісти трохи про свій стиль?
Чи не порадите щось тим початківцям серед нас,
хто ненавидить майже все, написане ними?
Мушу вас засмутити, та впродовж того дуже тривалого часу, що я пишу,
легше не стає аніскілечки.
Але намагайтеся не відступати перед труднощами.
Мій дебютний роман було відхилено сімома видавцями,
перш ніж він став бестселером, тож…
Гаразд. На сьогодні все.
І не забудьте про домашнє завдання: описи подій
від двох персонажів із кардинально різними поглядами.
Отримала?
Було непросто, та…
так.
Це…
Чудово. Дякую.
Будь ласка.
Я захоплююся
вашою ретельністю в дослідженні теми для сюжету.
Завжди корисно мати знайомого ординатора.
Взагалі-то, я хотіла стати письменницею,
та мої батьки наполягли на надійнішій професії.
Я все ще пишу, коли маю час, але…
Твої батьки дуже мудрі.
Вони мають рацію. Запевняю тебе.
То що я тобі винен?
-Нічого. -Годі. Норо…
Чесно.
Його би все одно спалили.
Просто нікому не кажіть, де ви це взяли.
Не скажу. Обіцяю.
І… якщо не заперечуєте.
Не підпишете це для мене?
РІЧАРД МЕДОК «КАБАРЕ ДОКТОРА КАЛІҐАРІ»
Звісно.
То коли вийде нова книжка?
Не знаю. Але ти точно будеш у списку подяк.
Це сіквел?
Чи щось нове?
Це була би підказка.
Хто це?
Річард Медок прийшов до Ерасмуса Фрая.
Зараз спущуся.
Ти сам?
Сам. Я приніс.
Ну, тоді заходь, дорогенький, заходь.
Як справи, Річарде?
Написав щось глибоке й хвилююче?
Ви ж знаєте, що ні, містере Фраю.
Ясно.
За рік я й слова не написав. Нічого, що б я не викинув на смітник.
Тоді пропоную присісти, випити
і показати мені мій подарунок, можна в довільному порядку.
Ага.
Чудово, дорогенький.
Справжній безоар із трихінелами.
Ти щось знаєш про них?
Здебільшого їх видобувають зі шлунків молодих жінок,
які мають звичку гризти власне волосся.
Це зветься синдромом Рапунцель.
Раніше вірили, що безоари мають містичну силу.
Що вони є протиотрутою, мають цілющі якості.
Едвард IV не помер від отруєної рани
лише завдяки використанню безоару.
Так, схоже, я знову читаю лекцію.
Старому самотньому письменнику може почати подобатися звук власного голосу.
Та я думаю, ти хочеш отримати свій подарунок.
Мені було 27 років, коли я відвідав гору Гелікон.
Досліджуючи тему роману, який уже збирався покинути.
Він спирався на грецьку міфологію.
І там я натрапив на справжній скарб древніх текстів
про Муз та як їх контролювати,
застосовуючи дикий чаклунський часник та певні забуті ритуали.
Найважчим було привезти її до Англії.
Ось вона.
Чого бажаєш зараз, Ерасмусе?
Зіграти тобі для забави?
Цей чоловік буде нашим глядачем?
Це Річард Медок. Він письменник.
Чи принаймні він написав один надзвичайно успішний роман.
Але зараз він не може знайти в собі натхнення написати ще щось.
Річарде, це Калліопа, наймолодша з дев'яти сестер.
Вона була музою Гомера. Тож тобі має вистачити.
Калліопо, я передаю тебе Річардові.
Тепер ти належиш йому.
Але ж ти казав, що звільниш мене перед своєю смертю.
«Не вір словам знаті», люба.
А також пристаркуватому письменнику, дотримання слова яким
ніколи не було його чеснотою.
Але ж ти обіцяв.
Письменники — брехуни, люба.
Принаймні зараз ти в цьому переконаєшся.
Не хвилюйся. Вона не може втекти.
Вона прив'язана до тебе так само, як раніше — до мене.
Тоді навіщо було її замикати?
Бо я не міг витримувати
її незмінно кисле, ображене личко.
Як і ти не зможеш, от побачиш.
Не знаю, чи я зможу так.
Звісно, зможеш, дорогенький.
Кажуть, що до них слід залицятися.
Та як на мене, найефективнішим є примус.
Не дай себе задурити: вона — не людина.
Їй тисячі років. Її саме для цього й було створено.
Це її призначення — надихати таких чоловіків, як ми.
Врешті-решт, вона зробила мене знаменитим,
принесла славу, надихнула на романи, поеми, п'єси.
От побачиш.
Якщо це правда, то чому ж ви…
Мій час вийшов. Усі мої кращі роботи більше не друкують.
Навіть натхненні Музою.
Ніхто більше не читає Ерасмуса Фрая.
Тож приймай налигача і тягни цю козу геть, Річарде. Більше я вас не хочу бачити.
Хоча, якщо ти бодай трохи вдячний,
то можеш переконати свого видавця знову надрукувати «А ось і свічка».
Я особливо пишався нею.
Я…
Мені потрібен час, щоб подумати, що робити.
Про що тут думати?
Я богиня.
Донька Зевса.
Я не власність,
щоб мною володіли, використовували й продавали.
Ти мусиш мене звільнити.
-Просто скажи це. -Скажу. Обіцяю.
Але…
Може, ти би допомогла мені спочатку?
Надихнула мене?
На одну книжку, а потім я тебе відпущу.
Присягаюся.
«Письменники — брехуни».
Не всі.
Лише одна книжка.
Будь ласка.
Я обираю, з ким ділитися своїми дарами.
Можливо, нам обом потрібен час на роздуми.
ЗАГОЛОВОК У ПРОЦЕСІ РОМАН РІЧАРДА МЕДОКА
РІЧАРД МЕДОК
СІКВЕЛ ДО «КАБАРЕ»?
«КАБАРЕ ДОКТОРА КАЛІҐАРІ»
@RICMADOC: ДЕ ДРУГИЙ РОМАН?
На кордоні, на самісінькій межі, ні там, ні тут,
ось я в сліпій зоні, де все довкола мені не зрозуміле.
Мені нікого не зрозуміти.
Ми не можемо артикулювати, впиватися нашими словами.
Ми не могли чітко висловити, що саме в його діях здавалося таким неправильним.
Тож так, Боб зводить із розуму.
Ти хочеш залицятися до мене подарунками?
А слід якось інакше?
Думаю, ти знаєш, як слід.
Митець молиться на Муз.
Він пропонує клятви служби і свою відданість богиням
в обмін на вище натхнення.
І митець не втримує Музу проти її волі.
Але ж Ерасмусу Фраю ти дала бажане.
Це не так.
Він відібрав його в мене.
Я повернулася до гори Гелікон.
До священних джерел.
Я поклала свій сувій на березі й пішла купатися, як робила завжди.
Там він його знайшов.
Прочитав
і сказав…
«Калліопо, ти називатимеш мене хазяїном».
А тоді спалив мій сувій, що прив'язало мене до нього, а тепер і до тебе.
Доти, доки ти не промовиш, що я можу бути такою ж вільною, як і ти.
Думаєш, я вільний?
Я отримав завдаток за цю книгу два роки тому.
Та я її ще навіть не почав.
Я навіть не знаю, про що вона.
Я йду на дно, Калліопо.
Прошу.
Я благаю тебе.
Попроси мене ще раз — коли я стану вільною.
Трясця, сподіваюся, ти пишеш.
Писав би, якби ти не дзвонив, аби діставати мене.
Твої видавці щойно дзвонили, аби діставати мене.
Їм потрібна книга, і негайно.
Мені потрібно лише пару тижнів.
Рікі, ти мав здати її дев'ять місяців тому.
Ти практично на межі…
Я не розумію, чого вони хочуть, Ларрі. Це потребує часу.
Рікі, у тебе був час.
Та ти його витратив. А ще ти винен їм грошей.
Знаю.
Тож ти мусиш дати їм хоч щось.
Бодай розділ. Бо інакше вони розірвуть угоду.
-І вимагатимуть повернення завдатку. -Але ж…
І я нічого не зможу зробити,
бо ти більше не будеш моїм клієнтом.
Ти зрозумів?
Не дай себе задурити: вона — не людина.
Їй тисячі років. Її саме для цього й було створено.
Це її призначення — надихати таких чоловіків, як ми.
Ріку? Скажи щось, аби я почув, що ти розумієш.
Я розумію.
Я тобі вишлю щось.
Калліопо.
Незлостиві жони,
мати Камен, почуйте мою молитву.
Це я, ваша донька,
Калліопа, закликаю вас визволити мене звідси.
Жони медитацій, пам'яті та пісень,
почуйте мене.
Гаразд. Досить, чудовий голосочку.
Нам дуже шкода, доню, та ми не в змозі допомогти.
Тебе впіймали на Геліконі згідно Містерій.
Тебе ув'язнено згідно правил.
Але ж це несправедливо, матінки.
Хіба ви нічого не можете зробити?
Ніхто за мене не вступиться?
Залишилось мало древніх сил, що можуть
або хочуть втручатися в справи смертних, Калліопо.
Багато богів померло, доню. Вічними є лише Безмежні.
І навіть у них зараз важкі часи.
І все ж… кожна крапля на вагу золота,
як казав старий п'яничка, витискаючи мішок із вином.
Безмежні. Можливо.
Врешті-решт, Король Сон та Калліопа колись були близькі.
Ненадовго. І пригадайте, сестри, що вони розійшлися не дуже мирно.
І все ж.
Вона народила йому дитину.
Хлопчика, який спустився до Аїда за коханою і загинув у Фракії,
розірваний на шматки за своє богохульство.
У нього також був чудовий голос.
Орфей.
Король Сон нізащо мені не допомагатиме.
Після того, що я йому зробила.
Він мене ненавидить, а я його зневажаю.
Я не прийму його допомоги.
Дурненька.
Онейромант не в змозі допомогти тобі, навіть якби сам цього хотів —
що навряд.
Як і тебе, твого колишнього чоловіка полонили смертні.
Його замуровано в підземеллі.
Що накликало на цей світ сонну хворобу.
І чума зі Снів та Кошмарів творить безчинства.
Мені шкода, маленька.
Ні.
Твої молитви даремні.
Ми тут безсилі.
Будь ласка.
І тобі залишається лише сподіватися.
Прошу, не покидайте мене.
Благаю.
СЕРПЕНЬ 2020
За нього мало не війна йде.
Кожна велика студія його хоче.
РІК МЕДОК МОЮ ЛЮБОВ ВОНА ПОВЕРНУЛА ЛЕГКО
Кіно та телестудії, потокове відео.
І хто в лідерах?
Будь-хто, хто дозволяє йому режисувати.
Цього не дозволяли навіть Джоан Роулінґ.
Джоан Роулінґ шукає нового агента. Дай їй мій номер.
Я ніколи не зрозумію, як фантастичний твір
може стати номінантом, не те що вийти у фінал.
Колегія вирішила, що нова книга Медока вийшла за межі жанру.
Читав її?
Ні, звісно ні.
А я читав. І вона читається так, наче написана зовсім іншою людиною.
Це надзвичайна книжка.
Дійсно визначна.
Хоча б сама яскравість викладу.
Так. Але чому він змінив ім'я?
-Тобто? -Із Річарда на Ріка.
Можливо, це підкреслює мотив роману про віднайдення заново.
А я думаю, що це радше підкреслює його претензійність.
Що ти казала?
Я казала, наскільки мені сподобалося твоє висвітлення Айлін.
У фантастиці не вистачає сильних жінок.
Навіть у написаній жінками.
Згоден.
Я розумію, що зараз поширена думка
про те, що лише жінки можуть правдиво передати жіночі почуття,
та…
Та я схильний вважати себе письменником-феміністом.
І звідки ж ти береш це розуміння?
Розуміння жіночності.
Від жінок у своєму житті.
СЕРПЕНЬ 2022
Я зніматиму екранізацію в Лос-Анджелесі.
Кіностудія найняла приватний літак.
Тож у нас не буде жодних проблем із в'їздом.
І хто знає?
РІК МЕДОК - «ОРЛИНІ КАМЕНІ»
Може, ми вирішимо зостатися там.
Може, «ми» вирішимо?
Хіба так важко порадіти нашому успіху?
Хоча б на секунду?
Ми пишемо сюжети, які зворушують та надихають людей.
Хіба не для цього Муз було створено?
Нас із сестрами було народжено. А не «створено».
Перепрошую. Це Ларрі.
Говорив зі студією?
СПЛЯЧА КРАСУНЯ ПРОКИНУЛАСЯ
Ні, мені потрібні гарантії наперед,
що актори та команда будуть складатися зі щонайменше 50% жінок
та темношкірих.
А тоді ми їх опублікуємо,
аби вони не змогли викрутитися при наборі людей.
А що там з грошима?
Ти що, блін, жартуєш?
Ні.
Закликаю тебе, Онейроманте, почуй мене
і прийди мені на допомогу, коли я промовлю твоє ім'я.
Морфей?
Що це значить?
Це ім'я бога Снів.
Ти пишеш йому листа?
Щось таке.
Ти моя.
Згідно законів.
Бог Снів тебе не врятує.
Дякую, що погодилися на інтерв'ю у вас удома.
Дякую, що поширюєте звістку про нову книгу.
Отже, я би хотіла почати із запитання про ваші ключові літературні уподобання.
Ну, я навіть не став би письменником,
якби не читав таких авторів, як Ширлі Джексон,
Маргарет Атвуд та Октавія Батлер.
Прочитавши «Орлині камені», мені згадався
покійний Ерасмус Фрай.
Перепрошую, ви сказали «покійний» Ерасмус Фрай?
Він…
Він помер?
Минулого літа. Ви його знали?
Не те щоб я його знав. Я…
Ми зустрічалися пару разів.
Він був… дуже прихильним до моєї творчості.
І йому ж, мабуть, було під 90 років. Він…
Він помер від старості?
Ні.
Взагалі-то, він отруїв себе.
Схоже, останнє, що він зробив, це написав листа своєму колишньому видавцеві
із благанням перевидати одну з його книжок.
«А ось і свічка», мабуть.
Мабуть, так. Звідки ви знаєте?
Це була, мабуть, моя улюблена книжка в дитинстві.
Вона дуже зворушлива, щира та…
дивна.
Бідний старий.
Шкода, що його перестали читати. Що його твори вийшли з моди.
Та вам за це перейматися не варто. Ви ж Річард Медок.
Перепрошую, Рік Медок.
Гаразд. Наступне запитання.
Ти прийшов.
Ти кликала.
Мені сказали, що тебе полонили, як і мене.
Не так, як тебе.
Моє страждання було не зрівняти з твоїм.
Не кажи так.
Порівняння наших страждань лише їх об'єднує.
Мені було боляче дізнатися про твою долю.
І я рада, що ти звільнився.
Тебе ув'язнили згідно законів.
Я знаю, що ти не можеш мене звільнити.
Лише він може,
але, може, ти міг би… надихнути його?
Аби він мене відпустив?
Я зроблю це… і навіть більше.
Сну…
Його слід покарати.
Як? Яке покарання буде достатнім?
Навіть його смерть не поверне мені того, що він у мене забрав.
Він ніщо.
Він лише людина.
Я не можу його відпустити.
Чому? Бо колись я була твоєю?
Бо він тебе кривдив.
Коли я бачив тебе востаннє, ти сказала, що більше ніколи зі мною не говоритимеш.
Мені шкода, я…
Я більше не знала, до кого звернутися.
Ти невірно мене зрозуміла.
Коли я почув, що ти мене кличеш, після всього часу, що сплив…
Дозволь мені допомогти тобі.
Прошу.
Я винен тобі це.
Що ти з ним зробиш?
Що за… Хто ти в біса такий?
-Забирайся з мого будинку. -Тихо.
Ти утримуєш жінку проти її волі.
Я прийшов із закликом звільнити її.
Ти збожеволів?
Немає тут жінки. Я дзвоню в поліцію — знаєш, хто я?
Я чудово знаю, хто ти і що ти, Річарде Медоку.
Ти викличеш поліцію?
Ні, я не викликатиму жодної людської служби.
Просто відпусти її.
Ти не розумієш, вона мені необхідна.
Без неї я не зможу писати, у мене не буде ідей.
-Слухай, у мене є гроші. -Припни язика.
Її утримували понад 60 років.
Принижували, ображали, оскверняли.
І ти не звільниш її, бо тобі потрібні ідеї?
Що ж… Хочеш ідей — матимеш
їх вдосталь.
Що ти зі мною зробила?
Тепер ти насилаєш на мене кошмари?
Говори!
Я тобі нічого не робила, Річарде Медоку.
Ти зустрів Морфея,
кого римляни називали Тим, Що Змінює Подобу.
Колись він був моїм чоловіком.
І батьком мого сина.
Я не знав, що в тебе був син.
Ти нічого про мене не знаєш.
Але вже пізно тобі про це перейматися.
«І в темряві
він думав про історію кожної зірки,
як про метеликів.
Скороминущу… згасаючу… в ночі».
«ОРЛИНІ КАМЕНІ»
Запитання?
Дівчина в третьому ряду.
Ваші твори покривають стільки жанрів,
стільки світів, стільки різних персонажів.
Чи можу я поцікавитися: де ви все це берете?
Як на мене… ідеї нізвідки не беруться.
Вони всі довкола нас, увесь час.
Я можу написати цілий роман, що описуватиме… літературні читання.
Де… щось трапилося ззовні,
якийсь Голокост, але учасникам нічого не загрожувало…
допоки автор не припиняв читати.
Дякую.
Історія про братерство критиків.
У реальності, темні брати, пов'язані мирськими обрядами й кровними клятвами.
Щоб знищити автора,
вони приносять у жертву дитину і служать важливу месу.
Або місто, де вулиці вимощені часом.
Потяг, переповнений жінками, яким керує сліпий машиніст.
Голови, зроблені зі світла… Вибачте.
Перепрошую, вибачте.
Рибка-перевертень, яка перетворюється на вовка в повню.
Чоловік, який отримує в спадок перепустку до бібліотеки Александріни.
Дві старі жінки везуть тхора у відпустку.
Секстина про тишу,
з використанням слів… темний, рваний,
ніколи, крик, вогонь, поцілунок…
Старий володіє всесвітом і тримає його в банці з-під варення.
Чоловік, що закохується в паперову ляльку.
Містере Медоку, це Нора. Що сталося з вашими руками?
Боже, у мене стільки ідей.
У мене не було ручки або паперу, тож я використовував свої руки.
Я сказав, що потребую ідей, але вони з'являються занадто швидко.
Треба відвезти його до лікарні.
Ні. Будь ласка, підіть до мене додому.
У кімнаті нагорі є жінка.
Вона там зачинена.
Скажіть їй, що вона може йти, що я її звільняю.
Я не розумію.
Просто візьміть мої ключі. Випустіть її. Змусьте її піти, змусьте її піти геть.
Я колись підписав тобі книжку, так?
Прошу.
Гаразд, я сходжу.
Просто зупини це.
Скажи їй, що мені шкода.
Магічні й алхімічні стосунки, які виглядають, мов вантажний культ.
Зустрінемося в лікарні.
Сонце сідає за Парфеноном. Суп із зубів акули.
Соловей, трояндовий кущ і чорний гумовий собачий нашийник.
Агов?
А ОСЬ І СВІЧКА — ЕРАСМУС ФРАЙ
Усе скінчено.
Дякую.
Я просто відгукнувся на твій заклик.
Що тепер робитимеш?
Думаю, що я мушу
спробувати переконатися, що це більше ніколи ні з ким не станеться знову.
Як?
Не знаю.
Надихаючи людей прагнути для себе й інших кращого.
Переписавши закони, за якими мене утримували.
Закони, що були написані давно, і де ми з сестрами не мали права голосу.
Я зроблю те саме в своєму королівстві.
Ти змінився, Онейроманте.
Раніше ти би залишив мене гнити тут, і оком не зморгнувши.
Ти все ще ненавидиш мене… за те, що я покинула тебе?
-Що звинувачувала тебе в тому, що сталося? -Ні.
Останнім часом я багато чому навчився, і…
Неважливо.
Я тебе не ненавиджу.
Думаю, ти маєш звільнити смертного.
Він мене звільнив,
а без прощення рани ніколи не загояться.
Ти би пробачила йому те, що він зробив?
Я не пробачу того, що він зробив,
та я мушу пробачити чоловіка.
Не заради нього.
Заради себе.
Ти його звільниш?
Якщо це те, чого ти хочеш…
це буде зроблено.
Я повернулася, містере Медоку. Як ви?
Я…
Я більше не знаю. Я… намагаюся думати.
Я зробила те, про що ви просили. Сходила до вас.
Там була лише книга.
Вона дещо сказала.
Той… Що Змінює Подобу.
Там було ім'я. Вона його записала. Я…
Хотів би я згадати!
Раптом стало так важко… думати.
Подзвонити комусь?
Вона пішла.
І все це пішло з нею.
Ідеї, історії.
Вони всі належали їй.
Кому? Про кого ви говорите?
Уявлення не маю.
Жодного уявлення.
Я можу тебе якось провідати в Королівстві Снів,
щоб ми змогли нарешті поговорити про нашого сина…
і… оплакати його належним чином?
Одного дня, можливо, але…
Я розумію.
Дякую тобі, Онейроманте.
Я цього не забуду.
Прощавай.
Хай удача буде з тобою.
Бувай, Калліопо.
Переклад субтитрів: Володимир Лозицький