EN NETFLIX-SERIE
KAPITEL 11: EN DRØM OM TUSIND KATTE
Kom, søde, det er sengetid.
Jeg kommer. Jeg sætter killingen i hendes kurv.
Lad døren stå åben til kattebakken.
Godnat, fnugbold.
Det er i nat. Kommer du?
Det burde blive sjovt om ikke andet.
Jeg kan ikke komme ud. Alle muråbningerne er lukkede.
Nej, ikke dem alle.
Deroppe står et tydeligt hul åbent. Der kan du komme ud.
Afsted med dig. Vi må ikke gå glip af det her.
Flot hop. Du skal arbejde på landingen.
Kom så. Natten venter ikke.
Hvordan mon hun er?
Hvem ved? Ikke denne kat.
Vel mødt, med-nattevandrere.
Hej. Vi skal hen og se hende.
Det skal jeg også.
Selvom jeg ikke forstår pointen.
Hvorfor er du her så?
Nysgerrighed måske.
Jeg vil høre, hvad hun har at sige.
Det vil vi alle, barnlille.
Hvor er hun?
Søstre, brødre, god jagt.
Nogle af jer har rejst langt for at lytte til mit budskab.
Forladt jeres varme, behagelige steder, og jeg håber, når jeg slutter,
at I alle vil dele min drøm.
Jeg var ikke altid, som I ser mig her.
Engang, som mange af jer, levede jeg i deres verden.
Og som jer narrede jeg mig selv.
De gav mig mad og trøst. De passede på mig.
Og bad kun om min kærlighed til gengæld.
Hvilket ikke er nogen pris.
Han var stærk og hurtig.
Hans kløer og tænder skarpe som vinter.
Han var min udvalgte elsker.
Jeg så ham aldrig igen, men jeg glemte ham ikke.
Jeg huskede ikke min egen mor, men jeg svor, jeg ville være anderledes.
Jeg ville lære dem at vaske sig, bevæge sig lydløst og at jage.
Du vidste, hun var i løbetid.
Hvorfor holdt du hende ikke inde?
Jeg synes, de er søde.
Søde? Hun er en racekat, en ægte siameser.
De er halvblods. De er ikke noget værd.
-Hvad vil du gøre med dem? -Tag det roligt.
Jeg sørger for det.
Paul!
Jeg følte dem på afstand i mørket, da det kolde vand tog dem.
Følte dem kradse blindt.
Følte dem kalde på mig i deres angst.
Og så… var de væk.
For himlens skyld, hun forstår det jo ikke.
Jeg mener, se på hende. Hun er sikkert lettet.
Hvem gider have fire skrigende unger om benene?
Du har sikkert ret.
Jeg føler mig bare skyldig.
Da vidste jeg, at jeg havde løjet for mig selv. At vi var underordnede.
Mens vi levede med menneskene, kunne vi ikke kalde os selv frie.
Og så bad jeg.
Jeg bad til mørket, til natten.
Jeg bad til kattenes konge,
ham, der går blandt os, som vi ikke kender.
Og… jeg drømte.
Hvorfor er du kommet her, lille kat? Til Drømmelandets hjerte.
Der er intet for dig her.
Jeg kom for at få retfærdighed.
En åbenbaring. Visdom.
Retfærdighed er en vrangforestilling.
Og visdom hører ikke til her.
Men åbenbaring… Det er et af Drøms områder,
hvis dit hjerte er stærkt, og du ikke er bange.
Jeg er ikke bange for noget.
I bjerget findes der en hule. Der er han.
Men vejen er hård.
En lille kat kunne komme slemt til skade, hvis hun afviger fra stien.
Katte går deres egne veje.
Jeg gik gennem Spøgelsesskoven, hvor døde og fortabte hviskede til mig.
Jeg hørte mine børn kalde.
Men jeg gik videre.
Jeg gik gennem De kolde steder,
hvor hvert skridt var smerte, hver bevægelse en pine.
Jeg gik gennem Det våde, der gjorde mine poter følelsesløse, min pels våd.
Men jeg gik stadig videre.
Jeg gik gennem Mørket, gennem tomrummet,
hvor alt blev suget fra mig.
Alt, der gjorde mig til mig.
Og selv da jeg ikke længere vidste hvorfor, gik jeg videre.
Efter et stykke tid vendte jeget tilbage, og jeg stod ved bjerget.
Jeg er kommet for at tale med drømmenes kat.
Hvorfor skulle vi lade dig komme ind?
Hvorfor skulle han forstyrres af en som dig?
En lille mundfuld pels og knogler. Knapt nok en kat.
Jeg er gået for langt til at blive sendt bort.
Jeg vil fremlægge min sag for den, jeg kom for at se og kun ham.
Jeg er en kat. Jeg er min egen rådgiver.
Så gå ind, stolte kat.
Men husk.
Drømme har en pris.
Og jeg gik videre.
Jeg er her.
Og hvem er du?
En kat. En, der vandrer om natten.
En død krage sendte mig for at få en åbenbaring.
Jeg vil vide, hvorfor de kunne tage mine børn fra mig?
Hvorfor vi lever, som vi gør?
Jeg forstår det ikke.
Katten må se på en konge. Eller det siger de.
Så se ind i mine øjne, lillesøster.
Og i hans øjne så jeg alt.
Jeg så sandheden. Vores sandhed.
Og det overgik min fantasi.
For meget længe siden herskede katte over denne verden.
Vi var større dengang. Alt var tilpasset os.
Menneskene var bittesmå. Ikke større, end vi er nu.
De børstede os og gav os mad.
Når månen skinnede, jagtede vi dem.
For de var dejligere at fange end selv fugle.
Jeg så glæden fra de dage i hans øjne,
legen mellem kat og menneske.
Så rejste et menneske sig blandt dem,
inspireret af en drøm, han fortalte dem.
Drømme former verden.
Drømmer skaber verden på ny hver nat.
Drøm ikke om verden, som den er nu.
Drøm om en ny verden.
En verden, hvor vi ikke længere jages som byttedyr.
En verden, vi styrer.
Hvis nok af os drømmer det, sker det. Drømme former verden.
Budskabet bredte sig blandt mennesker, men længe skete der ikke noget.
Så en nat drømte nok af dem.
Det var ikke mange, måske tusinde.
De drømte.
Og næste dag havde tingene forandret sig.
Vi blev byttedyr for dem, for hunde, for deres metalmaskiner.
Vi var bittesmå, og de var enorme.
Så de forandrede verden? Formede den, som den ser ud nu?
Ikke præcist.
De drømte verden, så den altid havde været, som den er nu.
Der var aldrig en verden, hvor katte herskede.
De forandrede den fra altings begyndelse til altings slutning.
Det var altid sådan.
Forstår du det nu?
Ja, det gør jeg.
Så ved du, hvad din opgave er. Den byrde, du må bære.
Er du stærk nok?
Ja, jeg…
Det håber jeg.
Så vågn, barn. Med min velsignelse.
Jeg havde set den bløde underside af det, han havde vist mig.
Jeg gik den nat for at sprede det budskab.
Og nu rejser jeg fra sted til sted.
Jeg har prædiket for vildkatte på øde steder
og råbt mit budskab til stjernerne.
Jeg har hvisket det til katte i gyder.
Og hvor end jeg kommer, er mit budskab det samme.
Drøm det.
Drømmer bare tusinde af os, så kan vi drømme en verden, hvor ingen kat lider,
og ingen killinger dør, kolde og alene.
Hvor alle katte er skabelsens dronninger og konger.
Det er mit budskab.
Og jeg går videre og gentager det, til jeg dør,
eller indtil tusinde katte hører mine ord, tror på dem og drømmer.
Og vi igen kommer… til paradis.
Frøken?
Jeg tror.
Så er der håb, barnlille.
Hun var underholdende i det mindste, det vil jeg da sige.
Tror du, det sker, som hun sagde?
Jeg vil gerne se hvem som helst, en profet, Gud eller konge
overtale tusinde katte til at gøre noget på samme tid.
Solen står snart op.
Lad os få dig hjem, du lille.
Se, hun sover stadig.
Jeg tror, hun drømmer.
Hvad mon katte drømmer om?
Sådan som det rykker i hende, så jager hun nok noget.
Se lige. Er det ikke sødt?
Jo, det er virkelig sødt.
KALLIOPE
Ingen figur kan tvinges til noget,
fordi det er lettere for dig som forfatter.
Figuren må komme først.
Alt andet derefter.
KONTROLLER FORTÆLLINGEN
Ethvert plottvist, hver eneste dialog.
Enhver… fyldt, meningsfuld tavshed.
Spørgsmål?
Ja.
Kan du fortælle lidt om din proces?
Har du et råd til os, der lige er begyndt
og som finder det svært ikke at hade alt, jeg skriver?
Jeg er ked af at måtte sige, at jeg har gjort dette længe og…
…det bliver ikke lettere.
Men bliv ikke mismodig, når det er svært.
Min debutroman blev afvist af syv forlag,
før den blev en bestseller…
Okay. Tak for i dag.
Glem ikke opgaven, samme hændelse
fortalt af to figurer med forskelligt synspunkt.
Fik du det?
Det var svært, men…
Ja.
Det er…
Det er perfekt. Tak.
Selv tak.
Det er utroligt,
hvor langt en forfatter vil gå med researchen.
Det lønner sig at kende en kommende læge.
Jeg ville være forfatter,
mine forældre mente, en uddannelse var bedst.
Jeg skriver stadig, når jeg har tid, men…
Dine forældre er kloge.
Det er bedre sådan. Det lover jeg.
Hvad skylder jeg dig?
-Ingenting. -Stop. Nora…
Helt ærligt.
Det ville alligevel være blevet brændt.
Men sig ikke, hvor du har det fra.
Det gør jeg ikke. Det lover jeg.
Og… hvis du ikke har noget imod det.
Vil du signere denne?
Selvfølgelig.
Ved du, hvornår den nye bog udkommer?
Nej. Men du bliver takket i den.
Er det en efterfølger?
Eller noget nyt?
Så røber jeg for meget.
Hvem er det?
Richard Madoc til Erasmus Fry.
Jeg kommer straks.
Er du alene?
Det er kun mig. Jeg har det.
Så kom ind, kære dreng.
Hvordan har du det?
Har du skrevet noget dybt og spændende for nylig?
Det ved du, jeg ikke har.
Nej.
Jeg har ikke skrevet et ord i et år. Intet, jeg ikke har smidt væk.
Så foreslår jeg, du sætter dig og får en drink
og viser mig min gave, ikke nødvendigvis i den rækkefølge.
Jep.
Flot klaret, kære dreng.
En ægte trichinobezoar.
Hvad ved du om dem?
De fjernes fra unge kvinders maver,
der har for vane at spise deres eget hår.
Rapunzel-syndromet kaldes det.
Engang troede man, at bezoarer besad mystiske kræfter.
De kan afhjælpe gift, gøre syge raske.
Edward IV overlevede et giftsår,
kun fordi han besad en bezoar.
Ja, nu holder jeg foredrag igen.
En gammel forfatter, der ikke har nogen at tale med, elsker sin egen stemme.
Men du vil vel gerne have din gave nu.
Jeg var 27 og besøgte Helikon.
Research til endnu en roman, jeg nok ville lade ligge.
Den handlede om græsk mytologi.
Og mens jeg var der, fandt jeg en masse gamle tekster
om muserne, og hvordan man kontrollerede dem
med moly, toldmandens hvidløg og visse forsvundne ritualer.
Det sværeste var at få hende med til England.
Her er hun.
Hvad skal jeg gøre nu, Erasmus?
Skal jeg underholde dig?
Skal denne mand være publikum?
Dette er Richard Madoc. Han er forfatter.
Eller han har skrevet en succesrig roman.
Men nu kan han ikke skrive mere.
Richard, dette er Calliope, den yngste af ni søstre.
Hun var Homers muse. Hun burde være god nok til dig.
Calliope, jeg giver dig til Richard.
Du er hans nu.
Du sagde, du ville frigive mig, før du døde.
"Stol ikke på prinser," min kære.
Eller på en gammel forfatter, der aldrig har været foregangsmand,
når det drejede sig om at holde ord.
Men du lovede.
Forfattere er løgnere, min kære.
Det må du da have indset.
Bare rolig. Hun kan ikke løbe væk.
Hun er bundet til dig nu, som hun var bundet til mig før.
Hvorfor så låse hende inde?
Fordi jeg ikke kunne holde ud at se
hendes surmulende, fornærmede ansigt hele dagen.
Og det vil du heller ikke kunne.
Jeg kan ikke klare det.
Selvfølgelig kan du det, kære dreng.
De siger, man bør gøre kur til hendes slags.
Men jeg fandt nu vold mere effektivt.
Bliv ikke narret. Hun er ikke et menneske.
Hun er tusinde år gammel. Hun blev skabt til det her.
Det er hendes formål at inspirere mænd som os.
Hun gav mig trods alt berømmelse,
hæder, romaner, digte, skuespil.
Du får se.
Men hvorfor vil du så…
Min tid er forbi. Mine bedste værker trykkes ikke mere.
Selv de muse-inspirerede.
Ingen læser Erasmus Fry mere.
Og fjern så den lille ko. Jeg vil ikke se nogen af jer igen.
Men hvis du føler en smule taknemmelighed,
så kan du måske overtale dit forlag til at trykke Here Comes a Candle igen.
Den var jeg særlig stolt af.
Jeg…
Jeg har brug for tid til at tænke over, hvad jeg skal gøre.
Hvad er der at tænke over?
Jeg er en gudinde.
Zeus' datter.
Jeg er ikke en ejendel,
der kan fastholdes, bruges og handles med.
Du må frigive mig.
-Du skal bare sige ordene. -Og det gør jeg.
Men…
…kunne du hjælpe mig først?
Inspirere mig?
Bare en bog, så frigiver jeg dig.
Det sværger jeg.
"Forfattere er løgnere."
Ikke alle sammen.
Bare en bog.
Vær sød.
Jeg vælger den, jeg hjælper.
Måske har vi begge brug for tid til at tænke.
TITEL FØLGER - EN ROMAN AF RICHARD MADOC
EFTERFØLGER TIL CABARET?
@RICMADOC HVOR ER DEN NÆSTE ROMAN?
På grænsen, lige der, hvor man hverken er det ene eller det andet sted,
så jeg er i gråzonen, og intet er klart.
Ingen kunne være klare.
Vi kan ikke udtrykke os, ordene snubler.
Vi kunne ikke pege på, hvad det var, han gjorde, som vi følte, var så forkert.
Så Bob synes, du er skør.
Forsøger du at glæde mig med gaver?
Er det ikke det, man skal?
Du ved, hvad man skal.
En kunstner beder til muserne.
Han tilbyder at tjene og forgude gudinderne
i bytte for himmelsk inspiration.
En kunstner holder ikke en muse fanget mod hendes vilje.
Du hjalp Erasmus Fry.
Det gjorde jeg ikke.
Han tog det fra mig.
Jeg kom hjem til Helikon.
De hellige kilder.
Jeg lagde min skriftrulle på bredden og badede, som jeg altid havde gjort.
Han fandt den der.
Han læste den
og sagde…
"Calliope, du skal kalde mig herre."
Og så brændte han min skriftrulle, hvilket bandt mig til ham og nu til dig.
Medmindre du siger ordene, så jeg kan være så fri, som du er.
Tror du, jeg er fri?
Jeg tog imod forskuddet på denne bog for to år siden.
Jeg er end ikke begyndt.
Jeg ved ikke, hvad den handler om.
Jeg drukner.
Vær sød.
Jeg beder dig.
Spørg mig igen… når jeg er fri.
Jeg håber fandeme, at du skriver.
Det ville jeg, hvis ikke du plagede mig.
Dit forlag plager mig.
De vil have bogen nu.
Jeg har brug for et par uger.
Den er ni måneder forsinket.
Du bryder teknisk set…
Hvad skal jeg gøre? Disse ting tager tid.
Du har haft tid.
Du har taget din tid. Og du har taget deres penge.
Det ved jeg.
Nu må du give dem noget…
Bare et kapitel. Ellers ophæver de aftalen
-og kræver forskuddet tilbage. -Men…
Og der er intet, jeg kan gøre,
for du vil ikke være min klient.
Forstår du det?
Bliv ikke narret. Hun er ikke et menneske.
Hun er tusinde år gammel. Hun blev skabt til det her.
Det er hendes formål at inspirere mænd som os.
Rick? Sig noget, så jeg ved, du forstår.
Jeg forstår.
Jeg sender dig noget.
Calliope.
Nådige gudinder,
moder til camenerne, hør min bøn.
Det er mig, jeres datter,
Calliope, der kalder på jer for at undslippe dette sted.
Gudinder for meditation, erindring og sang,
lyt til mig.
Okay. Det er nok, smukke stemme.
Vi føler smerten, men kan ikke hjælpe.
Du blev fanget af De eleusinske mysterier.
Du er lovformeligt bundet.
Men det er ikke retfærdigt, mine mødre.
Er der intet, I kan gøre?
Ingen, der kan gå i forbøn for mig?
Kun få af de gamle kræfter er villige
eller kan blande sig i de dødeliges affærer nu om dage.
Mange guder er døde. Kun de endeløse forbliver stærke.
Og selv de har haft det svært på det sidste.
Men… selv lidt hjælper,
som den gamle kone sagde, da hun tissede i havet.
De endeløse. Der er en tanke.
Drømmenes konge og Calliope var tætte engang.
Ikke ret længe. Og husk, søster-selv, de skiltes ikke som venner.
Men stadigvæk.
Hun bar hans afkom.
Drengebarnet, der tog til Hades for sin elskede og døde i Thrakien,
revet i stykker af sit offer.
Han havde også en smuk stemme.
Orpheus.
Drømmenes konge vil ikke hjælpe mig.
Ikke efter det, jeg gjorde.
Han hader mig for det, og jeg afskyr ham.
Jeg ønsker ikke hans hjælp.
Fjollede barn.
Oneiros kan ikke hjælpe dig, selvom du ønskede det,
uanset hvad.
Som dig er din tidligere ægtemand fanget af dødelige.
Han holdes fanget under jorden.
Og efterlader dette rige overvældet af sovesyge.
Og en pest af drømme og mareridt, der skaber kaos.
Det gør mig ondt, du lille.
Nej.
Dine bønner var spildte.
Der er intet, vi kan gøre for dig.
Vær søde.
Og intet, du kan gøre, kun håbe.
Efterlad mig ikke her.
Jeg beder jer.
Vi har en lille budkrig for tiden.
Alle filmstudier vil have ham.
Film, tv, streaming.
Hvem fører?
De, der lader ham skrive og instruere.
Det lod de ikke engang Jo Rowling gøre.
Rowling behøver en ny agent. Bed hende ringe.
Jeg forstår ikke, hvordan fiktion
bliver udvalgt og nomineret.
Komiteen følte, at Madocs nye bog har transcenderet genre.
Har du læst den?
Nej, selvfølgelig ikke.
Det har jeg. Og det er, som om den er skrevet af en anden mand.
Det er en skøn bog.
Bemærkelsesværdig.
Selve materialerigdommen.
Ja. Men hvorfor har han ændret navn?
-Hvad mener du? -Fra Richard til Ric uden "K"?
Det handler vel om romanens genopfindelse af tema.
Jeg tror, det er forfatterens prætention.
Hvor var vi?
Jeg sagde, jeg elskede din karakteristik af Aileen.
Der er ikke nok stærke, kvindelige figurer i fiktion.
End ikke skrevet af kvinder.
Jeg er enig.
Det er på mode at sige,
at kun kvinder kan skrive om den kvindelige oplevelse,
men… altså…
Jeg ser mig selv som en feministisk forfatter.
Og hvor kommer den stemme fra i dig?
Den kvindelige stemme?
Fra kvinderne i mit liv.
Jeg optager filmversionen i Los Angeles.
Studiet har lejet et privatfly.
Så vi burde ikke få problemer med at få dig ind i landet.
Og hvem ved?
Måske beslutter vi at blive i L.A.
Måske beslutter "vi"?
Kan du ikke tillade dig selv at nyde vores succes?
Bare et øjeblik?
Vi fortæller historier, der bevæger og inspirerer folk.
Blev muser ikke skabt til det?
Mine søstre-gudinder og jeg blev født, ikke skabt.
Undskyld. Det er Larry.
Talte du med studiet?
TORNEROSE VÅGNER
Nej, de skal garantere,
at hold og besætning består af 50 % kvinder
og farvede personer.
Så offentliggør vi det,
så de ikke kan bakke ud, når folk skal ansættes.
Hvad med pengene?
Spøger du?
Nej.
Jeg kalder på dig, Oneiros, at du må høre mig
og hjælpe mig, når jeg siger dit navn højt.
Morpheus?
Hvad betyder det?
Det er navnet på drømmenes Gud.
Skriver du brev til ham?
Sådan noget lignende.
Du er min.
Lovformeligt.
Drømmenes Gud kan ikke redde dig.
Tak, fordi vi må interviewe dig i dit hjem.
Tak, fordi I spreder ordet om den nye bog.
Jeg ville begynde med at spørge ind til de formative, litterære påvirkninger.
Jeg ville ikke være forfatter,
hvis jeg ikke havde læst Shirley Jackson,
Margaret Atwood og Octavia E. Butler.
Da jeg læste Eagle Stones, tænkte jeg på
afdøde Erasmus Fry.
Undskyld, sagde du "afdøde" Erasmus Fry?
Han er…
Er han død?
Sidste sommer. Kendte du ham?
Nej, jeg…
Vi mødtes et par gange.
Han var meget venlig omkring mit arbejde.
Og han må have været næsten 90.
Døde han af alderdom?
Nej.
Han forgiftede sig selv.
Åbenbart skrev han et brev til sit gamle forlag
og tiggede dem om at trykke hans bøger igen.
Here Comes a Candle, formoder jeg?
Det mener jeg. Hvordan vidste du det?
Det var min yndlingsbog, da jeg var lille.
Den var bevægende, ærlig og…
…sær.
Stakkels, gamle mand.
Det er en skam, det gik af mode at læse ham.
Det behøver du ikke bekymre dig om. Du er Richard Madoc.
Undskyld. Ric Madoc.
Godt. Næste spørgsmål.
Du kom.
Du kaldte.
De fortalte mig, at du har været fanget som mig.
Ikke som dig.
Min smerte er intet sammenlignet med din.
Sig ikke det.
At sammenligne smerte forøger den.
Det smertede mig at høre om din ulykke.
Jeg er glad for, du er fri.
Du blev bundet her af lovene.
Jeg ved, du ikke kan frigive mig.
Kun han kan gøre det,
men måske kan du… inspirere ham?
Til at lade mig gå?
Det vil jeg gøre… og mere til.
Drøm…
Han skal straffes.
Hvordan? Hvilken straf er nok?
Selv hans død giver mig ikke det igen, han har taget.
Han er intet.
Han er kun en mand.
Jeg kan ikke tillade, at han går fri.
Hvorfor? Fordi jeg engang var din?
Fordi han sårede dig.
Sidst, jeg så dig, sagde du, du aldrig ville tale til mig igen.
Undskyld, jeg…
Hvem skulle jeg spørge?
Du misforstår mig.
Da jeg hørte dig kalde på mig, selv efter al den tid…
Lad mig hjælpe dig.
Giv mig lov.
Det skylder jeg dig.
Hvad vil du gøre ved ham?
Hvem fanden er du?
-Forsvind fra mit hus. -Vær stille.
Du holder en kvinde her imod hendes vilje.
Jeg er her for at bede dig frigive hende.
Er du tosset?
Jeg tilkalder politiet. Ved du, hvem jeg er?
Jeg ved præcis, hvem og hvad du er, Richard Madoc.
Ringer du til politiet?
Nej, jeg kontakter ingen menneskebureauer.
Bare frigiv hende.
Men jeg behøver hende.
Ellers kan jeg ikke skrive, ikke få idéer.
-Jeg har penge. -Var din tunge.
Hun har været indespærret i mere end 60 år.
Nedgjort, misbrugt, skændet.
Og du vil ikke frigive hende, fordi du har brug for idéer?
Hvis det er idéer, du vil have, så skal du få dem
til overflod.
Hvad har du gjort ved mig?
Giver du mig mareridt nu?
Sig det!
Jeg har ikke gjort dig noget.
Du har mødt Morpheus,
som romerne kaldte Formskaberen.
Han var engang min ægtemand.
Og far til min søn.
Det vidste jeg ikke.
Du ved intet om mig.
Men det er for sent at lade det bekymre dig nu.
"Og i mørket,
tænkte han på historien i hver stjerne,
som ildfluer."
"Flakkende… falmende… i natten."
Spørgsmål?
Den unge kvinde på tredje række.
Dine værker spænder over så mange genrer,
så mange verdener, så mange forskellige figurer.
Må jeg spørge, hvor alt det kommer fra?
For mig… kommer idéer ingen steder fra.
De er omkring os hele tiden.
Jeg kunne skrive en hel roman, der foregik… ved en bogoplæsning.
Hvor… noget var sket med verden udenfor,
et holocaust af en slags, men publikum var i sikkerhed…
…mens forfatteren læste højt.
Tak.
Eller… en historie om kritikerbroderskabet.
I virkeligheden et dystert broderskab af profane ritualer og blodsløfter.
For at knuse en forfatter
ofrer de et barn og holder en kritisk messe.
Eller en by, hvor gaderne er brolagt med tid.
Et tog, fyldt med tavse kvinder, kørt af en blind mand.
Hoveder af lys… Undskyld.
Undskyld mig.
En var-guldfisk, der transformeres til en ulv ved fuldmåne.
En mand, der arver et bibliotekskort til Alexandria Biblioteket.
To kvinder og en væsel på ferie.
En sestina om tavshed,
ved hjælp af ordene… dyster, pjaltet,
aldrig, skrigende, ild, kys…
En mand, der havde universet i et syltetøjsglas.
En mand, der elsker en dukke.
Hr. Madoc, det er Nora. Hvad er der sket med dine hænder?
Åh gud, jeg har så mange idéer.
Jeg havde ikke kuglepen eller papir, så jeg brugte mine hænder.
EN BLOG FRA EN DYSTER MAND MED EN PAPIR-ALEXA
Jeg bad om idéer, men de kommer for hurtigt.
Han må på hospitalet.
Nej. Tag hen i mit hus.
Der er en kvinde i et værelse ovenpå.
Hun er låst inde deroppe.
Sig til hende, at hun kan gå, at jeg frigiver hende.
Jeg forstår ikke.
Tag mine nøgler. Luk hende ud. Få hende til at forsvinde.
Jeg signerede en bog for dig engang, ikke?
Vær sød.
Okay, jeg tager derhen.
Få det til at holde op.
Sig til hende, at jeg undskylder.
Magiske og alkymistiske relationer set som en kargokult.
Vi mødes på hospitalet.
Solnedgang over Parthenon. Hajtandsuppe.
En nattergal, en rosenbusk og et sort gummihundehalsbånd.
Hallo?
Det er forbi.
Tak.
Jeg kom, fordi du kaldte.
Hvad vil du gøre nu?
Jeg må forsøge
at sørge for, det ikke sker for andre.
Hvordan?
Det ved jeg ikke.
Ved at inspirere menneskeheden til at være bedre.
Omskrive lovene, der fastholdt mig.
Love, der blev skrevet, uden vi var med.
Jeg gør det samme i mit rige.
Du er forandret, Oneiros.
I gamle dage ville du have ladet mig rådne op her.
Hader du mig stadig… fordi jeg forlod dig?
-For at klandre dig for det, der skete. -Nej.
Jeg har lært meget i nyere tid, og…
Det er lige meget.
Jeg hader dig ikke.
Jeg synes, du skal frigive manden.
Han har frigivet mig,
og uden tilgivelse heler sår ikke.
Ville du tilgive ham for det, han har gjort?
Nej, ikke det, han har gjort,
men jeg må tilgive manden.
Ikke for hans skyld.
For min skyld.
Vil du befri ham?
Hvis du ønsker det…
…så sker det.
Jeg er tilbage, hr. Madoc. Hvordan har du det?
Jeg…
Jeg ved det ikke. Jeg forsøger at tænke.
Jeg gjorde, som du bad om. Jeg tog hjem til dig.
Der var kun en bog.
Der var noget, hun sagde.
…Formskaberen.
Der var et navn. Hun skrev det ned.
Gid, jeg kunne huske det!
Det er så svært… at tænke pludselig.
Kan jeg ringe til nogen?
Hun er væk.
Og alt er forsvundet med hende.
Idéerne, historierne.
De var alle hendes.
Hvem taler du om?
Det aner jeg ikke.
Ingen anelse.
Må jeg besøge dig i Drømmeriget på et tidspunkt,
så vi endelig kan tale om vores søn…
…og… sørge over ham ordentligt?
En dag måske, men…
Jeg forstår.
Tak, Oneiros.
Jeg glemmer det ikke.
Farvel.
Må heldet følge dig.
Farvel, Calliope.
Tekster af: Toni Spring