EN NETFLIX-SERIE
NÅR TUSEN KATTER DRØMMER
Kom og legg deg, skatt.
Jeg kommer. Skal bare legge pusen i kurven.
La døren stå oppe så hun kommer til doen.
God natt, søtnos.
Det er i natt. Kommer du?
Det blir i hvert fall underholdende.
Jeg kommer ikke ut. Alle veggåpningene er stengt.
Nei, ikke alle.
Der oppe. Et gjennomsiktig hull er halvveis oppe. Du kan gå ut der.
Få halen i gir. Vi må ikke gå glipp av det.
Fint hopp. Du må bare jobbe med landingen.
Kom. Natten venter ikke.
Hvordan vil hun være?
Hvem vet? Ikke denne katten.
Vel møtt, medvandrere i natten.
Hallo. Vi skal se henne.
Jeg også.
Selv om jeg ikke skjønner vitsen.
Hvorfor er du her, da?
Nysgjerrighet, kanskje.
Jeg vil høre hva hun har å si.
Det vil vi alle, barn.
Hvor er hun?
Søstre, brødre, god jakt.
Noen av dere har reist langt for å høre budskapet mitt i dag.
Forlatt varme, trivelige steder, og jeg håper at når jeg er ferdig,
vil dere alle dele min drøm.
Jeg var ikke alltid slik dere ser meg i dag.
En gang, som mange av dere, levde jeg i deres verden.
Og som dere narret jeg meg selv.
De ga meg mat og kos. De tjente meg.
Alt de ba om til gjengjeld, var min kjærlighet.
En liten pris å betale.
Han var sterk og rask.
Hans klør og tenner var skarpe som vinteren.
Han var elskeren jeg valgte.
Jeg så ham aldri igjen, men glemte ham ikke.
Jeg husket ikke min egen mor, men ville være annerledes.
Jeg skulle lære dem å vaske seg, å smyge seg lydløst frem, å jakte.
Du visste at hun hadde løpetid.
Hvorfor holdt du henne ikke innendørs?
Jeg synes de er ganske søte.
Søte? Hun er renraset og registrert.
De er verdiløs gatemiks.
-Hva skal du gjøre med dem? -Ikke tenk på det.
Jeg tar meg av det.
Paul!
Jeg følte dem der borte i mørket, da det kalde vannet tok dem.
Følte dem kave og klore i blinde.
Følte dem rope på meg i frykt.
Og så… var de borte.
Det er jo ikke som om hun forstår.
Se på henne. Hun er sikkert lettet.
Hvem vil ha fire skrikende unger?
Du har vel rett.
Men jeg har dårlig samvittighet.
Da visste jeg at jeg hadde løyet for meg selv. At vi var underordnede.
Så lenge vi bodde hos menneskene, kunne vi ikke kalle oss frie.
Så jeg ba.
Jeg ba til mørket og natten.
Jeg ba til kattenes konge,
han som går blant oss, og vi kjenner ham ikke.
Og… jeg drømte.
Hvorfor har du kommet hit, lille katt? Til hjertet av Drømmeriket?
Det er ikke noe her for deg.
Jeg søker rettferdighet.
Åpenbaring. Visdom.
Rettferdighet er en illusjon.
Og visdom har heller ingen plass her.
Men åpenbaringer… det er Drøms område,
hvis hjertet ditt er sterkt og du ikke er redd.
Jeg er ikke redd for noe.
I fjellene er det en hule. Du finner ham der.
Men veien er vanskelig.
En liten katt kan komme til skade, om hun kommer bort fra stien.
Katter følger sine egne veier.
Jeg gikk gjennom gjenferdenes skog, der de døde og tapte hvisket til meg.
Jeg hørte barna mine kalle.
Men jeg gikk videre.
Jeg gikk gjennom de kalde stedene,
der hvert skritt var smerte, hver bevegelse en pine.
Jeg gikk gjennom det våte som lammet potene og trakk gjennom pelsen.
Men likevel gikk jeg videre.
Jeg gikk gjennom mørket, gjennom tomrommet
der alt ble sugd ut av meg.
Alt som gjør meg til det jeg er.
Og selv da jeg ikke lenger visste hvorfor, gikk jeg videre.
Etter en stund kom mitt jeg tilbake, og jeg befant meg på fjellet.
Jeg har kommet for å møte Drømmenes katt.
Hvorfor skal vi slippe deg inn?
Hvorfor skal han forstyrres for en som deg?
En liten munnfull pels og bein. Knapt en katt.
Jeg har kommet for langt til å bli avvist.
Jeg skal si mitt til han jeg kom for å møte, og kun ham.
Jeg er en katt. Jeg følger mine egne råd.
Så kom inn, stolte katt.
Men vær advart.
Drømmer har en pris.
Og jeg gikk videre.
Jeg er her.
Og hvem er du?
En katt. En vandrer på nattstedene.
En død kråke sendte meg hit for en åpenbaring.
Jeg vil vite hvorfor de kunne ta fra meg barna mine.
Hvorfor lever vi slik vi gjør?
Jeg forstår ikke.
Katten kan se på en konge. Sier de.
Så se meg inn i øynene, lillesøster. Se meg inn i øynene.
Og i øynene hans så jeg alt.
Jeg så sannheten. Vår sannhet.
Og den overgikk alt jeg hadde forestilt meg.
For mange, mange årstider siden hersket katter over verden.
Vi var større da. Alt var skapt for oss.
Mennesker var bitte små. Ikke større enn vi er nå.
De stelte pelsen vår, fôret oss.
Ved fullmåne jaktet vi på dem.
For de var enda herligere å fange enn fugler.
Jeg så gleden fra de dagene i øynene hans,
leken med katt og menneske.
Så reiste et av menneskene seg,
inspirert av en drøm sa han til dem…
Drømmer former verden.
Drømmer skaper verden på nytt hver natt.
Drøm ikke om verden slik den er nå.
Drøm om en ny verden.
En verden der vi ikke lenger jaktes på.
En verden der vi hersker.
Hvis mange nok av oss drømmer det, skjer det. Drømmer former verden.
Ryktet gikk blant menneskene, men lenge var det ingenting som hendte.
Men så en natt drømte nok av dem.
Det var ikke mange, kanskje tusen, ikke flere.
De drømte.
Og neste dag, endret ting seg.
Vi ble bytte for dem, hundene deres, metallmaskinene deres.
Vi var bitte små, og de var enorme.
Så de endret verden? Til slik den er nå?
Ikke helt.
De drømte verden, så den alltid har vært slik den er nå.
Det var aldri en verden der katter hersket.
De forandret den fra alle tings begynnelse til verdens ende.
Slik var det alltid.
Forstår du nå?
Ja. Det gjør jeg.
Da vet du hva oppgaven din må bli. Hvilken byrde du må bære.
Er du sterk nok?
Ja, jeg…
Jeg håper det.
Så våkne, barn. Med min velsignelse.
Jeg hadde sett den myke buken til det han viste meg.
Den natten dro jeg for å spre de gode nyhetene.
Og nå reiser jeg fra sted til sted.
Jeg har talt til villkatter på tomme steder,
ropt mitt budskap mot stjernene.
Jeg har hvisket det til katter i bakgater.
Og samme hvor jeg drar, er mitt budskap det samme.
Drøm det.
Hvis nok av oss drømmer, kun tusen, kan vi drømme en verden der ingen katter lider
og ingen kattunger dør kalde og alene.
Der alle katter er skapelsens dronninger og konger.
Det er mitt budskap.
Og jeg skal gjenta det til jeg dør
eller til tusen katter hører mine ord og tror på dem og drømmer.
Og vi er tilbake… i paradiset.
Unnskyld?
Jeg tror.
Da er det håp, barn.
Det var underholdende, det skal hun ha.
Tror du det vil skje som hun sa?
Jeg skulle like å se noen, profet, gud eller konge,
overtale tusen katter til å gjøre noe samtidig.
Solen går snart opp.
La oss få deg hjem, vesla.
Se, hun sover fortsatt.
Jeg tror hun drømmer.
Jeg lurer på hva katter drømmer om.
Sikkert at hun jager noe, slik hun rykker til.
Se på henne. Er det ikke søtt?
Jo. Veldig søtt.
KALLIOPE
Ikke tving en figur til å gjøre noe
bare fordi det er lettere for deg som forfatter.
Figuren må komme først.
Alt annet ut fra den.
Å STYRE NARRATIVET
Hver eneste vri og replikk.
Hver eneste… ladede, meningsfylte stillhet.
Noen spørsmål?
Ja.
Kan du si litt om prosessen din?
Har du noen råd til de av oss som er i startgropa
og synes det er vanskelig å ikke hate alt jeg skriver?
Dessverre må jeg si at jeg har gjort dette veldig lenge, og…
…det blir ikke lettere.
Men prøv å ikke bli motløs når det er vanskelig.
Debutromanen min ble refusert av sju forlag
før den ble en bestselger, så…
Akkurat. Det var alt for i dag.
Husk oppgaven: Samme begivenhet
fortalt fra to figurers svært ulike synsvinkler.
Fikk du tak i den?
Det var ikke lett, men…
…ja.
Den er…
Den er perfekt. Takk.
Bare hyggelig.
Det er beundringsverdig
hvor langt forfattere kan gå når det gjelder research.
Det er praktisk å kjenne en kommende lege.
Jeg ville egentlig bli forfatter,
men foreldrene mine ba meg ha noe å falle tilbake på.
Jeg skriver når jeg har tid, men…
Foreldrene dine er kloke.
Det er best for deg. Tro meg.
Hva skylder jeg deg?
-Ingenting. -Slutt. Nora…
Jeg mener det.
Den ville sikkert blitt brent uansett.
Bare ikke si til noen hvor du fikk den.
Det skal jeg ikke. Jeg lover.
Og… om du ikke har noe imot det.
Kan du signere denne?
Selvsagt.
Vet du når den neste boken kommer?
Nei. Men den skal definitivt dediseres til deg.
Er det en oppfølger?
Eller noe nytt?
Det kan jeg ikke røpe.
Hvem er det?
Richard Madoc for å møte Erasmus Fry.
Jeg kommer ned.
Er du alene?
Det er bare meg. Jeg har den.
Så kom inn, kjære gutt.
Står til, Richard?
Skrevet noe dypt og rørende i det siste?
Det vet du jeg ikke har.
Nei.
Jeg har ikke skrevet et ord verdt å beholde på et år.
Da foreslår jeg at du setter deg, tar en drink
og viser meg gaven min, ikke nødvendigvis i den rekkefølgen.
Ja.
Godt gjort, kjære gutt.
En ekte trichinobesoar.
Vet du noe om disse?
De fjernes som regel fra magen til unge kvinner
som har for vane å svelge sitt eget hår.
Det kalles Rapunsel-syndromet.
En gang trodde folk at besoarer hadde mystiske krefter.
De kunne motvirke gift, helbrede syke.
Edvard 4. overlevde et giftsår
kun takket være en besoar.
Jeg foreleser visst igjen.
En gammel forfatter uten noen å snakke med blir glad i sin egen stemme.
Men nå vil du vel ha gaven din.
Jeg var 27, besøkte fjellet Helikon.
Research til enda en roman jeg sikkert ville gi opp.
Denne var full av gresk mytologi.
Og mens jeg var der, oppdaget jeg en samling antikke tekster
om musene og hvordan man kontrollerer dem,
med moly, trolldomshvitløk, og visse tapte ritualer.
Det vanskeligste var å få henne med til England.
Her er hun.
Hva vil du med meg nå, Erasmus?
Skal jeg opptre for å underholde deg?
Skal han være vårt publikum?
Dette er Richard Madoc. Han er forfatter.
Eller, han har skrevet en svært vellykket første roman.
Men nå klarer han ikke å skrive noe mer.
Richard, dette er Kalliope, den yngste av de ni søstrene.
Hun var Homers muse. Så hun burde være god nok for deg.
Kalliope, jeg gir deg til Richard.
Du er hans nå.
Men du sa du skulle sette meg fri før du dør.
"Stol ikke på fyrster", min kjære.
Eller på en gammel forfatter som aldri har vært et strålende eksempel
på å holde ord.
Men du lovte.
Forfattere er løgnere, min kjære.
Det må du da ha forstått nå.
Ikke vær redd. Hun kan ikke rømme.
Nå er hun bundet til deg, slik hun var bundet til meg.
Så hvorfor var hun innesperret?
Fordi jeg ikke orket å se på det
mutte, triste lille fjeset hennes hele dagen.
Det vil ikke du heller. Tro meg.
Jeg vet ikke om jeg klarer dette.
Selvsagt gjør du det.
De sier man bør kurtisere slike som henne.
Men etter min erfaring er makt svært effektivt.
Ikke la deg narre. Hun er ikke et menneske.
Hun er flere tusen år gammel. Hun ble skapt for dette.
Dette er formålet hennes, å inspirere menn som oss.
Hun ga meg jo berømmelse,
heder, romaner, dikt, dramaer.
Du skal få se.
Hvis det er sant, hvorfor…
Min tid er omme. Ingen av mine beste verker gis ut mer.
Ikke engang de muse-inspirerte.
Ingen leser Erasmus Fry lenger.
Ta med deg den vesle kua, Richard. Jeg vil aldri se noen av dere igjen.
Men hvis du en gang skulle føle litt takknemlighet,
kan du overtale forlaget ditt til å gi ut Døden skal du lide igjen.
Jeg var spesielt stolt av den.
Jeg…
Jeg trenger tid til å tenke på hva jeg skal gjøre.
Er det noe å tenke på?
Jeg er en gudinne.
En datter av Zevs.
Jeg er ikke en gjenstand
som kan eies og brukes og byttes bort.
Du må sette meg fri.
-Du må bare si ordene. -Det skal jeg. Jeg lover.
Men…
Kan du hjelpe meg først?
Inspirere meg?
Bare til én bok, så lar jeg deg gå.
Jeg sverger.
"Forfattere er løgnere."
Ikke alle.
Bare én bok.
Vær så snill.
Jeg velger hvem jeg gir mine gaver.
Kanskje vi begge trenger tid til å tenke.
UTITULERT - EN ROMAN AV RICHARD MADOC
OPPFØLGER TIL KABARET?
DR. CALIGARIS KABARET
@RICMADOC HVOR ER ROMAN 2?
På grensen, der man verken er på det ene stedet eller det andre,
jeg er i denne gråsonen, der ingenting var klart.
Ingen kunne være klare.
Vi kan ikke artikulere, ordene stokker seg.
Vi klarte ikke å sette fingeren på hva han gjorde, som føltes galt.
Så ja, Bob tror du er gal.
Vil du kurtisere meg med gaver?
Er det ikke slik det gjøres?
Jeg tror du vet hvordan.
En kunstner ber til musene.
Han gir gudinnene løfter om tjeneste og hengivenhet
i bytte mot gudommelig inspirasjon.
En kunstner holder ikke en muse fanget mot sin vilje.
Du ga Erasmus Fry det han ville ha.
Det gjorde jeg ikke.
Han tok det.
Jeg hadde vendt tilbake til Helikon.
Til de hellige kildene.
Jeg la fra meg skriftrullen og badet som jeg alltid hadde gjort.
Han fant den.
Han leste den
og sa…
"Kalliope, du kan kalle meg din herre."
Så brente han rullen, og det bandt meg til ham og nå til deg.
Om du ikke sier ordene, så jeg kan bli så fri som du er.
Tror du jeg er fri?
Jeg fikk forskuddet til denne boken for to år siden.
Jeg har ikke engang begynt ennå.
Jeg vet ikke hva den skal handle om.
Jeg drukner, Kalliope.
Vær så snill.
Jeg ber deg.
Spør meg igjen… når jeg er fri.
Du bør faen meg skrive.
Det hadde jeg gjort, om du ikke ringte for å plage meg.
Forlaget ringte for å plage meg.
De vil ha boken nå.
Jeg trenger bare et par uker.
Ricky, den er ni måneder forsinket.
Det er teknisk sett brudd på…
Vet ikke hva de vil jeg skal gjøre, Larry. Slikt tar tid.
Du har hatt tid.
Du har tatt deg tid. Og du har tatt pengene deres.
Jeg vet det.
Du må gi dem noe å…
Et eller annet, et kapittel. Ellers trekker de seg
-og krever tilbake forskuddet. -Men…
Og jeg kan ikke gjøre noe,
for du er ikke lenger min klient.
Forstått?
Ikke la deg narre. Hun er ikke et menneske.
Hun er flere tusen år gammel. Hun ble skapt for dette.
Dette er formålet hennes, å inspirere menn som oss.
Rick? Si noe, så jeg vet at du forstår.
Jeg forstår.
Jeg skal sende deg noe.
Kalliope.
Nådige fruer,
Camenaes mor, hør min bønn.
Det er jeg, deres datter
Kalliope, som ber dere frelse meg fra dette stedet.
Meditasjonens, hukommelsens og sangens fruer,
hør min bønn.
Ja vel. Nok, vakre røst.
Vi føler med deg, men kan ikke hjelpe.
Du ble fanget på Helikon i tråd med Mysteriene.
Du er bundet etter loven.
Men det er ikke rett, mødre.
Er det ingenting dere kan gjøre?
Ingen som kan gripe inn?
Få av de gamle maktene er villige
eller i stand til å blande seg i de dødeliges affærer.
Mange guder er døde, datter. Bare De evige svinner aldri hen.
Og selv de har hatt det vanskelig i det siste.
Men… alle monner drar,
sa kjerringa, hun pisset i havet.
De evige. Det var en tanke.
Drømmekongen og Kalliope sto jo hverandre nær en gang.
Ikke lenge. Og husk, de skiltes ikke som venner.
Likevel.
Hun fødte barnet hans.
Gutten som dro til Hades for sin kjære og døde i Thrakia,
sønderrevet for sitt helligbrøde.
Han hadde også en vakker stemme.
Orfeus.
Drømmekongen vil aldri hjelpe meg.
Ikke etter det jeg gjorde.
Han hater meg for det, og jeg forakter ham.
Jeg vil ikke ha hans hjelp.
Dumme barn.
Oneiros kan ikke hjelpe deg, om han så ønsket det,
som er usannsynlig.
Som deg er din tidligere ektemann tatt til fange av dødelige.
Han er innesperret under bakken.
Slik ble dette riket rammet av sovesyke.
Og en horde drømmer og mareritt herjer fritt.
Jeg er lei for det, lille venn.
Nei.
Bønnene dine var bortkastet.
Vi kan ikke hjelpe deg.
Vær så snill.
Og du kan ikke gjøre annet enn å håpe.
Ikke la meg bli igjen her.
Jeg ber dere.
Vi har en liten budkrig.
Alle de store studioene vil ha ham.
MIN ELSKEDE HUN GA MEG LYS
Film, TV, streaming.
Hvem ligger i tet?
De som lar ham få manus og regi.
Det fikk ikke engang Jo Rowling.
Jo Rowling trenger ny agent. Be henne ringe meg.
Jeg vil aldri forstå hvordan et sjangerlitterært verk
ble nominert, langt mindre kortlistet.
Komiteen mente at Madocs nye bok bryter sjangergrensene.
Har du lest den?
Nei, selvsagt ikke.
Det har jeg. Og den virker som den er skrevet av en helt annen.
Det er en vidunderlig bok.
Bemerkelsesverdig.
Materialet er så rikt.
Ja. Men hvorfor har han skiftet navn?
-Hva mener du? -Fra Richard til Ric uten "K"?
Det skyldes nok romanens tema, fornyelse.
Det skyldes nok forfatterens pretensiøsitet.
Hvor var vi?
Jeg nevnte hvor godt jeg liker skildringen av Aileen.
Det er ikke nok sterke kvinner i skjønnlitteraturen.
Ikke engang skrevet av kvinner.
Enig.
Og jeg vet det er på moten
å si at bare kvinner kan skrive autentisk om kvinners erfaringer,
men… vel…
Jeg ser på meg selv som en feministisk forfatter.
Og hvor kommer den stemmen fra?
Den kvinnelige stemmen?
Fra kvinnene i mitt liv.
Jeg spiller inn filmversjonen i LA.
Studioet har leid privatfly til meg.
Så det blir ikke noe problem å få deg inn i landet.
Og hvem vet?
RIC MADOC - ØRNESTEINENE
Kanskje vi velger å bli i LA.
Kanskje "vi" velger?
Kan du ikke tillate deg å nyte suksessen vår?
Bare et øyeblikk?
Vi forteller historier som rører og inspirerer.
Er det ikke det musene er laget for?
Mine søstergudinner og jeg ble født, ikke laget.
Beklager. Det er Larry.
Snakket du med studioet?
TORNEROSE VÅKNER
Nei, de må garantere
at både skuespillerne og filmstaben består av minst 50 % kvinner
og minoriteter.
Og vi må kunngjøre det,
slik at de ikke kan trekke seg når de skal ansette.
Hva med pengene?
Kødder du?
Nei.
Jeg påkaller deg, Oneiros, så du kan høre meg
og hjelpe meg når jeg sier navnet ditt høyt.
Morfeus?
Hva betyr det?
Det er navnet til drømmenes gud.
Skriver du brev til ham?
Noe sånt.
Du er min.
Ved lov.
Drømmenes gud kan ikke redde deg.
Takk for at du sa ja til dette hjemmeintervjuet.
Takk for at du vil fortelle folk om den nye boken.
Jeg ville begynne med å spørre om dine litterære innflytelser.
Jeg hadde ikke vært forfatter
om jeg ikke hadde lest folk som Shirley Jackson
og Margaret Atwood, og Octavia E. Butler.
Ørnesteinene bringer tankene til
den avdøde Erasmus Fry.
Unnskyld, sa du "avdøde" Erasmus Fry?
Er…
Er han død?
Han døde i sommer. Kjente du ham?
Jeg kjente ham ikke. Jeg…
Vi møttes et par ganger.
Han var… svært vennlig når det gjaldt arbeidet mitt.
Og han må ha vært nesten 90. Så…
Så døde han av alderdom?
Nei.
Han tok gift.
Det siste han gjorde, var visst å skrive til sitt gamle forlag
og trygle dem om å gi ut et nytt opplag av boken hans.
Døden skal du lide, antar jeg.
Ja, tror det. Hvordan visste du det?
Det var kanskje yndlingsboken min i oppveksten.
Den var rørende, ærlig og…
…underlig.
Stakkars gamle jævel.
Synd at folk sluttet å lese ham. At bøkene hans gikk av moten.
Ikke at du må bekymre deg for det. Du er Richard Madoc.
Beklager. Ric Madoc.
Ja vel. Neste spørsmål.
Du kom.
Du kalte på meg.
De sa du var i fangenskap, som meg.
Ikke som deg.
Jeg led ingenting sammenlignet med deg.
Ikke si det.
Å sammenligne lidelse forsterker den.
Det var vondt å høre om din ulykke.
Jeg er glad du er fri.
Du ble bundet her ved lov.
Jeg vet at du ikke kan sette meg fri.
Bare han kan gjøre det,
men kanskje du kan… inspirere ham?
Til å la meg gå?
Jeg skal gjøre det… og mer.
Drøm…
Han må straffes.
Hvordan? Hvilken straff vil være nok?
Selv om han dør, får jeg ikke tilbake det han tok fra meg.
Han er ingenting.
Bare et menneske.
Jeg kan ikke la ham gå fri.
Fordi jeg var din en gang?
Fordi han såret deg.
Sist jeg så deg, sa du at du aldri ville snakke med meg igjen.
Unnskyld, jeg…
Jeg har ingen andre å gå til.
Du misforstår meg.
Da jeg hørte deg kalle på meg, selv etter all denne tiden…
La meg hjelpe deg.
Vær så snill.
Det skylder jeg deg.
Hva skal du gjøre med ham?
Hva i… Hvem i helvete er du?
-Ut av huset mitt. -Vær stille.
Du holder en kvinne her mot hennes vilje.
Jeg har kommet for å be deg sette henne fri.
Er du fra vettet?
Jeg ringer politiet. Vet du hvem jeg er?
Jeg vet nøyaktig hvem og hva du er, Richard Madoc.
Skal du ringe politiet?
Nei, jeg skal ikke påkalle menneskelige makter.
Bare la henne gå.
Du forstår ikke, jeg trenger henne.
Uten henne kan jeg ikke skrive. Jeg ville ikke få ideer.
-Jeg har penger. -Vær stille.
Hun har blitt holdt fanget i over 60 år.
Fornedret, misbrukt, skjendet.
Og du vil ikke sette henne fri, fordi du trenger ideer?
Hvis det er ideer du vil ha, skal du få dem
i rikt monn.
Hva gjorde du med meg?
Gir du meg mareritt nå?
Svar!
Jeg har ikke gjort noe med deg, Richard Madoc.
Du har møtt Morfeus,
som romerne kalte Skaperen av form.
Han var ektemannen min en gang.
Og min sønns far.
Visste ikke du hadde en sønn.
Du vet ingenting om meg.
Men det er for sent å bry deg om det nå.
"Og i mørket
tenkte han på historien i alle stjerner,
som ildfluer."
"Funkler… blekner… i natten."
ØRNESTEINENE
Noen spørsmål?
Den unge kvinnen på tredje rad.
Arbeidet ditt spenner over så mange sjangre,
så mange verdener, så mange ulike slags figurer.
Hvor kommer alt sammen fra?
For meg… kommer ikke ideer fra et sted.
De omgir oss, hele tiden.
Jeg kunne skrevet en hel roman om en… opplesning.
Der… noe skjer med verden utenfor,
en slags holocaust, men publikum er trygge…
…så lenge forfatteren leser.
Takk.
Eller… en historie om en kritikerforening.
Som egentlig er et mørkt brorskap bundet av profane ritualer og blodseder.
For å knuse en forfatter
ofrer de et barn og holder bokmesse.
Eller en by der gatene er brolagt med tid.
Et tog fullt av tause kvinner, kjørt av en blind mann.
Hoder laget av lys… Beklager.
Unnskyld meg.
En var-gullfisk som forvandles til en ulv når det er fullmåne.
En mann som arver et lånekort til biblioteket i Alexandria.
To gamle damer på ferie med en røyskatt.
En sestine om stillhet,
med ordene… mørk, utslitt,
aldri, skrikende, ild, kyss…
En gamling eier universet, har det i et syltetøyglass.
En mann forelsker seg i en papirdukke.
Mr. Madoc, det er Nora. Hva skjedde med hendene dine?
Herregud, jeg har så mange ideer.
Jeg hadde ikke penn og papir, så jeg brukte hendene mine.
Jeg trengte ideene, men de kommer for fort.
Få ham til sykehuset.
Nei. Dra til huset mitt.
Det er en kvinne på et rom ovenpå.
Hun er innelåst der oppe.
Si til henne at hun kan gå. Jeg setter henne fri.
Jeg forstår ikke.
Ta nøklene mine. Slipp henne ut. Få henne til å dra sin vei.
Jeg signerte visst en bok for deg en gang?
Vær så snill.
Greit, jeg skal gå.
Bare få det til å ta slutt.
Si til henne at jeg er lei for det.
Magiske og alkymistiske tradisjoner sett som en cargokult.
Vi møter deg på sykehuset.
Sola går ned over Partenon. Haitann-suppe.
En nattergal, en rosebusk, og et hundehalsbånd av svart gummi.
Hallo?
DØDEN SKAL DU LIDE - ERASMUS FRY
Det er over.
Takk.
Jeg bare kom da du ba meg.
Hva skal du gjøre nå?
Jeg tror jeg må
prøve å forhindre at dette skjer med noen andre.
Hvordan?
Jeg vet ikke.
Ved å inspirere menneskene til å ønske noe bedre for seg selv og hverandre.
Ved å endre lovene som bandt meg.
Gamle lover skrevet uten at mine søstre og jeg hadde noe å si.
Jeg skal gjøre det samme i mitt rike.
Du har forandret deg, Oneiros.
I gamle dager ville du latt meg bli igjen her uten å blunke.
Hater du meg fortsatt… fordi jeg forlot deg
-og klandret deg for det som skjedde? -Nei.
Jeg har lært så mye den siste tiden, og…
Spiller ingen rolle.
Jeg hater deg ikke.
Du bør sette den dødelige fri nå.
Han har satt meg fri,
og uten tilgivelse leges sårene aldri.
Tilgir du ham det han gjorde?
Jeg tilgir ikke det han gjorde,
men jeg må tilgi mennesket.
Ikke for hans skyld.
For min.
Vil du sette ham fri?
Hvis det er det du vil…
…blir det slik.
Jeg er tilbake, Mr. Madoc. Hvordan føler du deg?
Jeg…
Jeg vet ikke lenger. Jeg prøver å tenke.
Jeg gjorde som du ba om. Jeg dro hjem til deg.
Det var bare en bok.
Det var noe hun sa.
Skaperen av form.
Det var et navn. Hun skrev det ned. Jeg…
Skulle ønske jeg husket det!
Det er plutselig så vanskelig å tenke.
Er det noen jeg kan ringe?
Hun er borte.
Og alt forsvant med henne.
Ideene, historiene.
De var hennes.
Hvem snakker du om?
Jeg aner ikke.
Aner ikke.
Kan jeg besøke deg i Drømmeriket en gang,
slik at vi endelig kan snakke om sønnen vår…
…og sørge over ham?
En dag, kanskje, men…
Jeg forstår.
Takk, Oneiros.
Jeg skal ikke glemme dette.
Farvel.
Lykken stå deg bi.
Farvel, Kalliope.
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen